211 
om man endog Tilde fortsætte Forsoget en halv Time og der- 
over, og Vandet kun imidlertid er ret liedt, omendskjondt 
det ikke koger. For at overtyde mig selv og andre om Rig- 
tigheden af mine ældre Forsog, forandrede jeg det ovenbe- 
skrevne Apparat saaledes, at jeg borttog Roret G tilligemed 
Hanen <2 og Tragten A ved e Fig. i , og i Stedet derfor lod 
Kobberkaret og Roret H Fig. 3 paa nye tillodde. 
Dette saaledes indrettede Apparat lagde jeg i Ovnen 
paa ovenbeskrevne Maade^ saa at D kom til at ligge i det 
med Vand fyldte pneumatiske Kar 5 jeg fyldte nu Karet // 
Fig. 3 med Vand, forogéde Ilden ^ indtil Diglen B var gloen- 
de^ og aabnede nu Hanen efterat Vandet i H kogte meget 
stærkt, hvorve^d Vanddampene nodtes til at gaae igjennem Ap- 
paratet. Men i den hele Tid, i hvilken Vanddampene gik 
over, viste sig end ikke det mindste Tegn i Glasklokken til 
en-udviklet Luftart 3 dog maae jeg anmærke, at Enden D af 
Solvroret var under dette Forsog udvendig overtrukket med 
smaa Luftblærer, som efterhaanden reve sig los, og dannede 
omtrent -J- Knbiktomme Luft, efterat Vanddampene i 3 Qvar- - 
ter vare gaaede over. Fyldtes det pneumatiske Kar med kogende 
Vand, da kom end ikke den mindste Luitbfære tilsyne. 
Udfaldet af disse forskjellige Forsog lader sig, efter min 
Mening, forklare paa en meget fattelig og let Maade. At jeg 
i det forstbeskrevne Forsog maatte erholde nogen Gas eller 
Luft, dertil var Aarsagen folgende : Den for Luft fuldkommen 
befriede Vanddraabe bliver ved sin Gjennemgang gjennem den 
gloende Digel B pludselig forvandlet til Damp, og som saadan 
drevet igjennem Aabningen af Roret Z); men da Vandet, i F 
Fig, 2 er aldeles luftfrit, saa kan ingen Laft udchdves ved 
Dd 2 
