220 
gelse, som jeg nti paa ottende Aar forestaaer, ,bleY mig an- 
betroet. 
Jeg mærkede strax at jeg for Fremtiden maatte forandre 
min Sciidereplan , og at jeg uniuligen , naar jeg vilde opfylde 
de Pll^^ter, der yare mig paalagte, kunde dele min Tid imel- 
lem dette Eml^ede og mine literæriske Arbejder, men at disse 
i dét mindste for en Tid maatte standse. Hertil kom det 
Uliæld , at jeg ved Slottets Ildebrand mistede alle de Materia- 
lier, jeg paa mine E-eiser liavde samlet 3 hvilket Tab gjorde 
mig Udioielsen af mine kritiske Arbejder nmnelig^ jeg greb 
derfor til rLilGS:)pbien , Historien og de Videnskaber, som der- 
med nærmest staae i Forbindelse. 
Siden jeg kom til Danmark har jeg ikke ladet noget 
trykke 5 den liden Tid, som har været mig tilovers fra init 
Embede , har været anvendt paa min egen Forberedelse og 
nye Kundskabers Erhvervelse. 
I ot Videnskabers-Selskab kan o^ bor oives tvende Maader at 
bearbejde Historien paa den ene er lærd og kritisk. Som 
lærd Fllstorlker bor man ikke allene kjende alle Flistoriens 
Begivenheder, men man maa og kjende deres Kilder, og en- 
ten selv have undersogt en stor Deel af disse, eller og ved 
en eller anden Tvivl, ved en eller anden historisk Urigtiglied 
at være istand dertil. Den kritiske Historiker ta2;er deifor en 
eller anden Punkt, som af sine Kilder enten ikke er fuldkom- 
men berigtiget, eller paa en skjæv Maade fortalt, eller ved 
Forvexlinger og Blandinger af fremmede Ting utydelige han 
undersoger da Kilderne paa nye, undertiden fojcr han nyo 
opdagede Kilders Undcrsogelse til, og derved oplyser bckjcndte 
