. , 236 
Vi 
lillger foruroeligeti Patricier og Plebejer laae i idelig Kamp 
med hverandre. Ikke destomindre gjorde Romerne stadige 
Skridt fremad, indtil de endelig bleve Mestere af hele Italien, 
og tilsidst odelagde deres Medbeilerske, det mægtige Carthago. 
Nu med eet forvandledes deres Kjækhed til Overmod j hvor 
de henvendte sig, ojnede de intet uden vikle Barbarer og 
svækkede Nationer ; hvad Under at de ansaae sig som Ver- 
dens udkaarne Beherskere ? Asiens Guld og Grækernes smag- 
fulde Pragt var Byttet, de tragtede efter; Midlerne til at 
erlange det vare List og Vold, De overvundne Nationer be» 
holdt vel undertiden deres Friehed og egen Statsform ; men 
dette skede, fordi Romerne ikke havde Krigsmænd tilovers, 
med hvilke de kunde besætte Landene. Enten selv eller ved 
deres Allierede frembragte de indvortes Gjæring_, og vedlige- 
holdte den saalænge , indtil Staterne vare saaledes svækkede, 
at der behovedes kun et Naadestod for at gjore Landene til 
romerske Pioviiidser og Folket til Slaver : Grækerne lorstode 
ikke denne List, da Flaminius i de isthmiske Lege erklærede 
dem for et frit Folk, og bod dem leve roligen tinder deres 
gamle Stats- Indretning. Aldrig har Seierherrer, naar de saae 
at deres Modstandere vare udygtige til Værn, behandlet over- 
'Vundne med væmmeligere Stolthed end Romerne : man erin- 
dre sig Sylla i Athenen og Mummius i Corinth. Grækenlands 
oifentlige Bygninger og Templer bleve udplyndrede, de kost- 
hareste Kunstværker forte til Rom ; fornedrende SJaviskhed og 
Odelæggelse vare Sporene, paa hvilke mau overalt kjeadte 
Seier vinderen. 
Da endelig Verden laae for Roms Fodder, »vare icr- 
herrerne langt fia at være det fordum ædle og tappre Folk 
