23/ 
Den gamle krigerske Aand var hos^ Romerne selr allerede me- 
get svækket y man begyndte at rekrutere Armeerne med frem- 
mede Folkeslag. Den gamle romerske Ærlighed var forvand- 
let til Falskhed og Underfundighed, I Tarveligheds Sted havde 
•ved pludselige Kigdomme Yppighed overalt indsneget sig. I 
stedet for at dyrke sin Jord eller leve i Krig fandt man det 
mageligere at leve af de riges Con giarier, fornoje sig i Amphi* 
theatret og Circus, og at lade sig i de offentlige Forsamlinger 
bestikke af Candidaterne eller spille Statskabaler. Hos enkelte 
Familier havde uhyre Rigdomme opdynget sig ; disses Vink 
adlydede en hedrig Pobel, som bestandig higede efter sandse- 
lige Nydelser uden ved Arbejde at fortiene dem. Endeel hav- 
de og ved overdreven Yppighed og liderlig Levnet forodet 
deres fædrene Formue, gjort nhyre Gjæld , og befandt sig der- 
ved i saa fortvivlede Omstændigheder, at de kun tragtede 
efter at vende op og ned paa alting for i den almindelige 
An gest at finde Redning i deres Ulykker, eller maaskee i en 
almindelig Forvirrelse at rove andres Ejendomme, og med 
disse nye Rigdomme opkaste sig til Hovedmænd for Partierne : 
man erindre sig her Catilina's Sammens værelse , som Sallust 
saa mesterligen har beskrevet. Derfor var det i de paafolgen- 
dc borgerlige Krige let for Partiernes Anforere at skaffe sig 
Tilhæng og ved Mængden at giore sig gjældende : heraf reiste 
sig de blodigste Krige, Landsforvisninger, Henrettelser og de 
grueligste Voldsomheder 5 der ere Optrin i Roms borgerlige 
Kr'ge, som i Grusomhed langt overgaae de, Frankrig i vore 
Daae har viist os. Enden var at den romerske Verden maatte 
adlyde een Herre 5 de forfaldne Romeres vellystige, f^^g^j sla- 
viske og nederdrægtige Aand gjorde dem værdige at regjeres 
af en Tiber, en Nero og flere deslige. 
