hinanden virkende smaa OmstændigKeder; tlii til at danne en 
stor Mand, og især en stor Konge, horer et frit Lykkens 
Spil. Faderens Haardhed havde i Ungdommeu loraarsaget 
ham Modgang; han havde været nodt til der at^soge Glæder, 
hvor Fyrster i Almindelighed ikke pleje at soge dem; hans 
store Aand vandt Sejer over Sandseligheden , og gav ham tid- 
lig Smag paa varige Aands [Forlystelser; Skjehnen forundte 
ham tilstrækkelig Tid til fuldkommen at danne sig, saa han 
var moden Menneske og fuldkommen Statsmand, da han besteg 
Thronen. Mod denne Monarcli, som erkjendte sig selv for 
Midlet og Staten for Ojemedet, og satte en Ære i at være 
sine Staters forste Embedsmand, var det- at Østerrige opbod 
sin hele Magt, og satte det halve Europa med sig i Bevæ- 
gelse; Slesien skulde, det koste hvad det vilde, tilbageero- 
bres, og de ovrige Preussens Provindser, om det var mueligt, 
deles imellem dens Allierede. Kongens Aand virkede overalt, 
han selv \ar Mesteren og dannede baade Krigere og Stats- 
mænd; saavidt Historien strækker sig, kjendes intet Menne- 
ske aPslig Kraft; hans Historie lærer^ hvilke Rednings- Midier 
€11 stor ;Sjæl har i og ved sig selv, og at disse voxe i samme 
Grad, som Ulykkerne trænge paa. Efter de skrækkeligste 
Odelæggelser af Lande og Armeer stod, Helten, som kjemptde 
for sine Staters Selvstændighed, urokl^^elig; hans Lande vare 
vel ilde medtiigne, og næsten hans hele Armee bortsmeltet, 
men Staten og han vare uden Gjeld, og i hans Skatkammer 
laae endnu nogle Millioner Dalere, som han bortskjenkede til 
-sine meest ruinerede tJndersaatér. Osterri<zes 1 inanzer derimod 
yare i storste Uorden, en l^eel af dets' Provindser skjeiulet og 
dets Krigere forsvundne. Saxen var Offeret, det laao oi; syn- 
tes aldrig at kunne rejse sig. Alt dette var til ingen N)lte; 
