M9 
hlev afsondret fra den praktiske, i hvilken vore Folkelærere 
kun hidindtil har havt liden Anyiisning : Bibelfortolkningen, 
som er den væsentligste Deel af den lærde Theologie, kunde 
overdrages Humanister, af hvilke man kunde fordre den klas- 
siske Lærdom og Alderdoms-Kundskab-, hvilke en grundig Bi- 
belfortolkning udkræver : den historiske Deel burde læres af 
Mænd, som tillige vare indviede i den verdslige Historie, og 
ganske fri for skolastiske Fordomme : de egentlige Lærere i 
Theologien kunde da aliene opofre sig Folkelærernes praktiske 
Dannelse, hvilken Deel for sig betragtet er af stor Omfang, 
og fordrer Videnskaber og Erfaringer, hvilke umueligen hos 
dexi lærde Theolog kunne være forenede. 
Almuen er oftere sædelig efter Exempler end efter egne 
Grundsætninger j Derfo=r lærer Historien og Erfaring os , at Al- 
muens Moralitet staaer i det nojeste Forhold til de m^re for- 
finede Stænders. Men her er Middelstandens Exempel , som 
nærmest \irker paa Almuen, en vigtig Llindring i dens Foræd- 
Kng. Lyst til at vise sig velhavende, omendskjondt man ikke 
er det; noje Iagttagelser af Moder og Toner; Yppighed, som 
ét bleven nodvendig, naar man ikke vil foragtes af Overmænd 
Og Ligemænd; de forste Fornodenheders opskruede Priser: 
ved alt dette forarmes de kultiverede Stænder, og ved Armod 
ikke ailene forhindres i deres Forædling, men endog ofte hen- 
rives til Laster* Denne ojensynligen tiltagende Forarmelse hos 
de Stænder, hvor egentlig sand Kultur burde have sit Sæde^ 
foder Mangel paa Ordholdenhed , Bedragerie, Falskhed , nedrig 
Kry ben for de Mægtige, Sandheds-Fordrejelse og Hyklerie , hvil- 
ket igj en virker med usigelig Kraft paa Almuens Tæiikeaiaade 
og Sædelighed, 
Vid. Sth, Skr, IDtcl ^ JIHji/ie^ li 
