07 
rad, ytteiligare 2 st(ine taggai". Sedda ofvanifiån, 
bilda dessa taggar tillsammatistagna tvenne bakåt diver- 
gerande rader på hufvudets midt. I nacken höja sig, 
nära inedellinien , två taggar, en på h vardera af de 
öfre nackbenen, och framför och något utanför dessa 
sitta ännu två mindre. En tagg sitter också midt bak- 
om ögats bakre rand. 
De breda, långsamt slintande kinderna öfvergå 
bakåt utan märklig gräns i ^ällocks' styckena j hvilka 
alla äro så öfverdragna af hudet) , att deras /orm och 
inbördes gränser ej lata sig utan dissection bestämmas, 
och genom en sådan hafva vi icke velat skada något 
af exemplaien. Så mycket vi dessförutan kunnat mär- 
ka, afviker deras foi m knappast från de motsvarande 
benens hos den vanliga Hafpaddan; liksom hos denna, 
utskjuter äfven häi* en bentagg frän midten af under- 
locket, eller från det ställe, der detta bens uppstigan- 
de gren förenas med den horizonlela. Äfven galopp^ 
nmgarne visa till läge, form och storlek inga afvikelser 
från den vanliga arten. 
Af de ^ fria strålar^, som sitta på hufvudet, är 
den första kortast, mer än dubbelt så kort som de båda 
följande. Den fästes med en bred rot, tätt bakom öf- 
verkäkens rand, mellan näsborrarne, är midtpå mycket 
smal och tunn, men blir mot ändan åfei' tjockare, och 
slutas med en trind tväiliggande vals, som är tjockast 
i midten och något afsmalnar åt båda ändar, hvars 
längd på tvären är nästan lika med hela strålens höjcf, 
och hvais hela öfre och yttre rand är besatt med 
långa, hvita hår, tillbakaböjda öfver dess kant, så, att 
deras spetsar, då strålen ligger nedfälld, riktas fra må f. 
Hela strålen med denna besynnerliga apparat i ändan 
(se fig. 3) kan närmast jemföras med en damborste. 
Afståndet mellan första och andia strålen är något 
mindre än hälften af första strålens längd. Andrastrå- 
len har en helt olika form än den första, i det den 
är tjockast vid roten, och derifrån ständigt afsmalnar, 
ända till en fin spets; denna stråle är besatt, utefter 
hela sill längd, med 2 rader alternerande fransar , hvilka 
sjelfva mer eller mindre tydligt hafva formen af ett 
paibladigt klufvet blad, och hela strålen liknar således 
fullkoniligt hvad botanisterna kalla ett folium pinna- 
iuni ^ Joliolis pinnatijidis ; de större flikarne afvexla of- 
