80 
8. Sternoptyx Oljersii Cuv. 
(Ta b. 3, fig. 6) 
En icke mindre oväntad tillökning för Scan- 
dinaviens Fauna är det besynnerliga slägtet 
Sternoptyx, Det af tecknade och iDeskrifna exem- 
plarel, som tillhör Bergens Museum, är funnet 
nppkastadt på stiandan, vid Rånen i Helgeland, 
den 16 Mars 1835; och dessutom förvaras i Ber- 
gens Museum en teckning af elt annat exemplar, 
som äfven erhållits i Nordlanden, och torkadt 
kommit i numera aflidne > Doktor Hat^lagers hän- 
der, som låtit afteckna detsamma. Vi hafva re- 
dan vid föregående art omnämnt Golfströmmen 
såsom den möjliga orsak, som kunnat föra så 
långväga fremlingar till dessa kuster. 
Båda exemplaren sj^nes tillhöra samma art, 
S. Olfersii Cuv., hvars egentliga hem är de var- 
mare delarne af Atlantiska hafvet; och öfverens- 
stämma ganska noga såväl med Cuviers figur*), 
som med ett i Lunds zoologiska Museum befint- 
ligt exemplar fiån de tropiska hafven; men då 
Cuviers hela beskrifning, den enda vi hittills 
ega af denna niäi k värdiga art, inskränker sig till 
ett par rader, torde, en närmare beskrifning (^ch 
en trogen figur af vårt Norrska exemplar icke 
vara utan intresse. 
Ingen af våra fiskar, utom flundrorna, har en så 
hög och lioplrvckt form som denna. Kroppens längd 
utgör 73 millim (3 Sv. tum); största höjden, som in- 
lalier öfver midten af ryggenskam, utgör, dcnria kam 
inbciäbnad, 40 mm., således mer än hälften af total- 
längden, livaremot största tjockleken (12 mm.), som 
infaller vid förlockets vinkel, nära hiifvudets nedre och 
bakre iiörn , ej utgör full t tredjedelen af höjden, ofver- 
allt 
*) Regne Animal pl. 13, fig. 2. 
