31 
med afståndet från nosspetsen till ögals främre rand, 
och från ögats till för lockels undre rand. 
En nästan oafbiiiltn, upphöjd kam af oregelbund- 
na, korta och hvassa taggar omger ögonhålans öfre, 
bakie och iindje land; det fiämsla suborbitalbenet bär 
äfven läng>< undre randen dylika småtaggar. I nacken 
höjer sig en stark, nallen och skroflig benkam, och 
jnellan denna benkam ocli ögonhålans öfre rand liäder 
pannbenet naket i dagen och bildar på h vardera sidan 
2 skrofliga, snedt triangulära 3'tor, som vär)da spet- 
sarne mot hvaiandra. Ett stycke nedanfÖre nackens kam 
uppskjuter en annan skroflig b^Miknota {crista occipit. 
interinedia Cuv.), hvarifrån öfre randen af öfversknl- 
dei bladet sträcker sig, som en smal, men skroflig, 
hvass och faggig benkam, i un^'efär ha IfcirkelFormig 
krökning ned till gällockels öfre rand. En dylik taggig 
kam, men vida mindre, går ofvanföre förlocket, unge- 
fär i rät linea liakom ögonhålans öfre rand. Slutligen 
bär bakersta vinkeln af öfverai men [humerus C\}\ .) och 
os coracoidcuin ^ ofvanföre roten af bröslft- norna , en 
kam af starka, tilltryckta taggar. 
Förlocket I)egränsas framtill af en smal, skroflig 
benkaiu; dess bakie rand bildar nästan en rät vinkel, 
och är i hela sin längd oregelbimdet besatt med starka 
tänder, af hvilka de vid sjelfva vinkeln äro störst. 
Giillockct och Undcrlockct äro så noga föienadc, och 
liksom hnfvudet i allmänhet, så tätt fjälliga, att de se 
ut som ett enda stycke, till formen nästan triangulärt; 
af undeilockets land är främre hälften tjo(>k och tan- 
dad, den bakre mycket tunnare och helbräddad. Tvärs 
öfver gällocket sträcker sig en horisonlel , hög och stark, 
skrofhg benkam, som baktill utlöper i en skarp tagg. 
Mtllaiilockets undre rand är något bågformigt krökt, 
väpnad med talrikare, men finare tänder än underloc- 
kets. Gälöppningar ne klufna ända till midf under ögats 
fränn-e rand. Gälhinnan har 7 strålar. 
Rygg fenan begynner något framom spetsen af ^äl- 
lockets benkam (hvilken faller mellan lyggfenans 3:dje 
och 4:de laggstråle). Fenans taggiga del är dubbelt så 
lång som den ro jukstråliga. Taggstrcdarne , 11 till an- 
talet, äro utomoidentligt tjocka och starka, m.ed flera 
långsgående djupa, något vridna fåror, skilda af smala, 
upphöjda ränder, som på strålens land hfir och der 
