n 
i välten, och fordrar vid +15° 1 ^rdel till upp- 
lösning samt vid +100^ ännu mindre. Vid upp- 
värn)ning förlorar det vatten och blir ljusblått 
ogenomskinligt; vid upphettning till en högre 
temperatur sönderdelas saltet och chromoxiden 
återstår med bibehållande af de bladioa kristal- 
ler nas form. 
1.251 af saltet gåfvo 0.243 chromoxid =19.42 
procent. 
0.846 afgåfvo vid +100"" 0.096 vatten =11.34 
och lemnade 0.168 chronioxid =19.86 pi ocent. 
Den funna chromoxid halten instämmer full- 
komligt med en beräknad vattenhalt hos saltet af 
4 atonjer, men då denna vattenhalt uti^ör endast 
8.76 j)roctnt och den erhållna vatteidialten utgör 
11.34, torde det vaia rättare att antaga en vat- 
tenhalt hos saltet af 5 atomer, då det skulle 
innehålla 10.72 vatten och 19.13 chromoxid. Foi- 
meln bl i f v er då 
3NIl^€+'CrC^+5i4. 
Röd oxalsjrad chromoxid-ammoniumoxid. 
Reduceras en koncentrerad lösnin»: af ammonium- 
oxidbichromat med oxalsyra, så erhälles en lös- 
ning, som fullkomligen liknar det löda kahsaltets 
och som under enahanda omständighetei- afsätter 
ett salt, hvilket i alla delar liknar kalisaltet till 
utseendet, men är något lösligare i vatten , hvaraf 
det vid +15° fordrar 5 delar för att upplösas. 
Stundom fås det dock i mera glänsande och ge- 
nomskinliga, gianatiöda kristaller. 
Saltet fatisceiar vid uppvärmning och blir 
ljusrödt, ogenomskinligt; vid upphettning till 
högre temperatur sönderdelas det med häftighet 
och lemnar pulverformig chromoxid. De analy- 
tiska försöken hafva gifvit 24.40 och 25.03 chrom- 
oxid, hvilket leder till formeln 
