81 
allt faller kroppens största tjocklek betydligt nedanför 
midten, sa att det isynnerhet är dess öfre hälft som 
är hoptryckt och tunn. Hufvudet, hvars längd inne- 
hålles jemnt 4 gånger i totallängden, har samma be- 
synnerliga, höga och hoptryckta form som den öfriga 
kroppen. Dess höjd öfver nacken är inemot dubbelt 
så stor som dess största längd från nosspetsen till gäl- 
lockets bakre rand; dess öfre profil, obetydligt konvex 
eller nästan rät, stupar jemnt emot nosen, dess undre 
uppstiger, från underkäkens fäste, så starkt att mun- 
springan blir nästan vertikal. Underkäken, i sig sjelf 
kortare än den öfre (den upptages innanför denna, när 
munnen är sluten) får härigenom utseende att vara be- 
tydligt längre, så snart munnen öppnas. Pannan är 
platt, mellan ögonen helt smal, och begiänsas af två 
smala, upphöjda benkammar, hvilka forisättas ända 
till nacken och såväl framföre som bak om ögonen lemna 
emellan sig ett något bredare rum; hufvudets sidor 
äro nästan lodrätta , dock sluttande så mycket utåt, att 
hufvudet, såsom förut nämndt, blir bredast vid nedre 
och bakre hörnet. Bukens undre rand, från strupen 
till bukfenornas rot, har formen af en smal och skaip 
benköl (bildad enligt Cuvier af bäckenbenet); och på 
ryggen, framom lyggfenan , reser sig en dylik, men 
vida högre kam (bildad genom sammanvexning af de 
fiämre interspinalbenen). Rygglinien bildar en uppsti- 
gande båge från nacken till benkammens slut, och 
nedstiger derifrån oafbrutet, nästan i en rät linie, ända 
till stjertfenans rot. Buklinien nedstiger mycket starkt 
från underkäkens spets, bildaren vinkel något framom 
underkäkens rot, och en annan (den utskjutande spetsen 
af symphysis ossium humeri) (vamom bröstfenornas rot, 
vid benkölens början. Sjelfva benkölen bildar en båg- 
formig, nästan jemn ki ökning, och slutar baktill under 
midten af första ryggfenan, med 2 små, men hvassa 
och spetsiga taggar (uteglömde på fig. 6). Derifrån 
aftar höjden plötsligt, i det buklinien uppstiger med 
en lodrätt afsats, som utgör en I af kroppens höjd på 
detta slälle; bakom denna afsats uppstiger buklinien 
ända till stjertfenans rot med långsam, men nästan 
jemn sluttning, ett par oregelbundna bugter oberäknade. 
Gapet är stort, af större höjd än bredd, när det 
utspännes. Dess öfre rand bildas framtill af de små 
K. V. Akacl Handl. 1844. ^ 
