82 
mellankäksbenen , på sidoina af de stora käkbenen; de 
förra bära en enkel rad syllika, spetsiga, något inåt 
krökta tänder j 7 — 8 på hvarjesida, hvaraf de främsta 
äro störst. Käkbenen äro flata och tunna; när munnen 
är sluten, når deras bakre hörn under ögats bakre 
rand; (leras främre rand är helt tunn, konvex, lägger 
sig upptill utanför mellankäksbenet , och är besatt med 
en rad af syllika, nedåt rik tade men föga krökta tän- 
der, ungefär af samma stoilek som länderna på mel- 
lankäksbenet; de sitta glest, 13 — 14 på hvarje sida, 
längs hela benets rand och således långt bakom sjelfsa 
munspringans slut; på vårt exemplar voro de flesta 
alFallna, men deras ställe betecknas genom fördjupnin- 
gar i käkbenets rand, som deiigenom, isynnerhet mot 
nedre ändan, blir liksom sågtandad. Inne i munnen fin- 
ner man, långt åt sidorna, ett aflångt fält med små 
kardlika tänder på hvardera gombenet. Äfven svalg- 
benen äro väpnade med tänder, men exemplarets be- 
skaffenhet tillät ej någon närmare undersökning af dessa. 
Underkäkens grenar äio baktill bredast, och afsmalna 
framåt så starkt att hvardera grenen nästan får for- 
men af en likbent triangel, hvars basis vänder bakåt; 
deras nedre och bakre hörn utskjuter i en liten tagg, 
och i spetsen, der båda grenaine mötas, sitter en knöl 
på undre sidan. Längs hela deras undre rand och på 
föga afstånd från densamma löper en staik benkam, 
som först fram emot symphysis förlorar sig. Tänderna 
sitta i underkäken liksom i den öfre, i en enkel rad, 
12 — 13 på hvardera sidan, äro syllika ocli föga kröktn ; 
de 8 mellersta äro små, sedan följer, efter ett tomt 
mellanrum, på hvardera sidan en vida större tand, 
liksom en hörntand (orätt tecknad på hg. 6); bakom 
denna följa 1 — 2 små, så åter 1 — 2 slöiie (ehuru ej 
så stora som hörntanden), samt slutligen 3 — 4 smäire 
och större om hvarandia. 
Tungan är rudimentär, eller kan bägas alldeles 
saknas, emedan franjändan af os hj oidinni framskjuter 
alldeles naken, tvärhuggen, och blott på undre sid in 
öfverdragen med en broskartad valk. Omedelbart i 
dess främre ända fästas tie båda grenar som bära gfil- 
hinnans strålar, och fiån dem uppskjuter, nära deiMS 
början, cn mjnk, konisk pnpill på hvardera sidan oin 
t«n)gbenet. En följd af hufvudets lorm och munnens 
nästan lodrätta ställning är, att gä/hinn</ri med dc-s 
