95 
är endast ungen af ar^cnteola , hvars biikfenor, 
allt efter olika ålder, undergå ganska egna och 
märkvärdiga färändringar. På helt små exen>plar 
äro de i proportion inemot 3 gångei* så långa och 
breda som på större, och den hinna, som sam- 
manbinder strålarnes ändai", är kolsvart, h vilken 
färg tvärt afbrj^tes elt kortare ellei längre stycke 
från fenans spets, så att dess främre eller inre 
häUt är alldeles ofärgad och klar som vanligt. 
Det synes vara denna del af fenan som ensamt 
återstår på den vuxna fisken, hvaremot det yttre 
kolsvarla brämet så småningom förloras. Mun kan 
gradvis följa dess aftagande i samma mån som 
exemplaren tilltaga i storlek, tills deraf blott 
återstår en svart punkt i fenans yttersta spets, 
som äfven omsider alldeles försvinner. På samma 
ställe i Noriige erhöllos, blandade om h varandra 
en mängd exemplar af alla åldrar och alla öfver- 
gångar, h vilka förevisades vid Naturforskaremö- 
tet i Christiania ; och en fullständig serie af dessa 
förvaras på Piiksmuseum i Stockholm och på zoolo- 
giska Museum i Lund. 
Thompson, som erhöll ungarne särskildt, kun- 
de svårligen annat än anse dem för en egen art. 
Han kunde icke heller hos dem , hvarken med 
tillhjelp af loupe eller mikroskop, tinna några 
cirrhi, men vågar dock icke upptaga dessas från- 
varo i diagnosen af sin Couchia minor j emedan 
han ändå icke är fuUkomligen säker, huruvida 
de icke möjligen kunna finnas. På våra exem- 
plar, som med få undantag kommit lefvande på 
spiilen, hafva vi också nästan alllid, äfven på 
de minsta, funnit spår till cirrhi, ehuru ofta yt- 
terst fina'*'); de båda öfversta hafva dock på vissa 
*) Om fisken dött ofvan vattnet, och fått något, om 
ock aldrig så litet, torka, är det nästan omöjligt att 
upptäcka ciiilii. 
