107 
Fjä// filmus pa liefa kroppen och liuCvncIet, ulom på 
no*jen frai7ioiii öi,'oiien , i))t^llankäksbenen och underkäken 
som äro n:Ana. Pa öi^onsidan linnes en enkel rad af (icke 
tegellagda) fjäll på alla slralarne i rygg- och anallVnan 
mrd undantag af de fiäinsta; likaledes på l^röstfenans 
stråhir, men pa biikfenans finnas dertill blott obetyd- 
liga spar; på stjerlfenan är roten alldeles fjällbetäckt. 
På blindsidan saknas fjäll på ett vida större antal sliå- 
lar i främre delen af rygg- och analfenan, på bröst- 
och biikfenor samt på IVämre delen af hiifviidet. Fjäl- 
len äro temligen stora, lätt affallandc, och betäcka 
hvarandra takte^ellikt, vanjigen så alt innemot halfva 
delen af fjället är fri; de äro af mer eller mindre oval 
form, de största oinkring 3 n)m. långa och 2| mm. 
breda. Deias »and är på ögonsidan väpnad med ett 
antal (vanl. 13—20) spetsiga taggar, men på blindsidan 
alldeles slät och utan taggar. Derig(Miom blir öi^on- 
sidan för känseln nåi^ot sträf, då den strykes bakifrån 
framåt ehuru icke på långt när son) hos hirtus), blind- 
sidan deremot alldeles glati. 
Sidolinifii beskrifver öfVer bröstfenorna en stark 
båge (till under ryggfenans 32:dia stråle), och foilsät- 
tes sedan i rät linie (ill stjerten, i början något när- 
mare ryggen, men sedan i kroppens medellinie; gÖr vid 
stjerlfenans rot en liten Jjukt nedåt, och följer sedan 
nndre randen af stjertfenans mellersta och längsta stråle 
anda till dess spets. De fjäll, öfver hvilka den löper, 
utmärka sig fiån de Öfriga genom en mycket mera 
långsträckt form, och genomborras i midten af en 
mycket tydlig, upphöjd slemkanal, vid hvars mynning 
deras bakre rand är urnupen; de äro nedsänkta i hu- 
den, men nästan alldeles icke täckta af andra fjTll, 
sitla långt fastare än de öfriga fjällen, och deras bakre 
rad saknar, äfven på ögonsidan, allt spår lill ta;4:i^ar. 
I den bågböjda delen af sidolinien räknas 34 sådana 
fjäll, och 66 i dess rätliniga sträckning intill stjerl- 
fenans rot. 
Ögonsidans fdr^ är ljust gulbrun, med ett svagt 
violett skimmer och några mörkare schatteiingar (hos 
ungaine isynnerhet starkt markerade); fenorna något 
ljusare. Ögals hornhinna olivgrön, Iris guldgul, pu- 
pillen blå. Hela fisken är föröfrigt så genomskinlig, 
alt man, då den frisk hålles mot dagen, tydligen ser 
både ben och inelfvor. 
