122 
ringa olikhelen i yUie form hos slöire delen 
af arterna, ar en hufvudorsak till svårigheten alt 
finna hvilka som höra närmare eller fjermnre till- 
samman, och att denna svårighet ökats genom 
bristen på kännetecken, som kunnat tjena liil 
vägledning. Hornen hafva nemligen måst an vän- 
das såsom kännetecken för både slägten och ar- 
ter, ehuru de saknas ej blott hos ungarne, utan 
äfven hos större delen af honorna. Detta visar 
en hög grad af enformighet hos dessa djur, åt- 
minstone i alla de delar af hvilka annars skilje- 
tecken pläga tagas mellan däggdjuren, och såsom 
exempel på denna enformighet kan anföras den 
utmärkta likheten mellan de hornlösa honorna af 
hjort-slägtet och af den lilla grupp, till hvilken An- 
lilope sylvatica, raergens m. fl. höra. Denna lik- 
het är så stor, att en af vår tids utmärktaste dägg- 
djurskännare, Fredr. Cuvier, afhildat och beskrif- 
vit honan af den till nämnde Antelop-grupp hö- 
rande Tetraceras quadrlcornis såsom en ny hjort- 
art, under namn af Cervus labipes (Cerf. des 
Mariannes, Mammif. vol. 4 1832). Dessa båda 
slägten måste dock uppräknas under skilda famil- 
jer af ordningen, och vi skola i det följande söka 
visa, att verkliga olikheter finnas mellan dem 
i yttre formen, oheräknadt hornen; t. ex. i for- 
men af öfverläppen. 
Under det vi sålunda lin na de artrika re 
gruppeine vara så lika bildade, att man knappt 
kan skilja dem från hvarantlra, se vi, här så- 
som öfverallt, andra, ganska artfattiga grupper, 
som slå märkvärdigt enstaka, men som genom 
sin egenhet i bildning framställa sig såsom huf- 
vudfornjer af ordningen, oaktadt silt ringa anlal. 
Dessa äro Kamelerne ^ som utgöras af 2 arter i 
ganda conlincntcn och 2 (oller kanske 4) i den 
