131 
tillfälle att anföra. Man har alltså sett om 
efter andra delar livaraf kännetecken kunde häm- 
tas, och jag skulle Iro det vara d jurbeskrifvarnes 
pligt, att så mycket som möjligt söka andra form- 
förhållanden, som dels lemna en mera utvidgad 
kännedom om de beskrifne föremålen, dels göra 
deras igenkännande lätt och alltid möjligt. Denna 
afhandling är en bland dem, hvais hufvudända- 
niål är, att genom andra, mera beständiga känne- 
teckens användande, göra dem öfverflödige, som 
hemtas af hornen. Men det har lika Ii let Ij^c- 
kats mig som någon annan att göia idislande 
djurens systematik fullt oberoende af dessa delar; 
ty å ena sidan lärer det val sva! ligen vara möj- 
ligt, att finna andra delar, som med lika bestämd- 
het visa skillnaden mellan de 2:iie artrikaste grup- 
perna, nem ligen dem som hafva ständigt q^var- 
sittande ^ och dem som hafva årligen a ff all ande 
horn; å andra sidan lemna hornens fasta yta och 
på mångfaldiga sätt varierade former säkra och 
lättfattliga kännetecken på artskillnader, som svåi- 
ligen kunna lika tydligt uppgifvas efter andia 
delar. Vi skola blott icke tro, såsom så ofta 
skett, att h varje liten afvikelse i hornens form 
betingar generisk skillnad, så att man t. ex.skillt 
Capra rupicapra och G. lanata från sina samsläg- 
tingar, emedan de hade trinda horn o. s. v. Det 
bör härvid anmärkas att honorna af ett par Sten- 
bocks-arter hafva trinda horn. Ej heller skall 
man tro att dylika olikheter nödvändigt beteckna 
artskillnader. Man må blott ihågkomma det, af 
kronhjortens historia, väl kända factum , att man 
af ärftliga, understundom rätt betydliga egenheter 
i hornen, lätt och säkei l igenkänner afFödan efter 
vissa, i detta hänseende utmärkta hannar, och 
alt dessa egenheter bibehålla sig genom flera led, 
