135 
ket i oxhorneii, borldör äfven, och affaller sed- 
naie, efter en gifven begränsnings linea vid roten. 
Från det qvarsiltande rotstycket åter växer hornet 
ånyo, och detsamma förnyas h varje år. Allt 
detta är på intet sätt nytt, utan tvertom ganska 
gammalt bekant; men vi återupprepa det här- 
städes, dels derföre, att man finner de olika sla- 
gen af horn omtalade hos nyare författare, på ett 
sådant sätt, som om de ej ägde ringaste begrepp 
om delarnes motsvarighet; dels för att fästa Zo- 
ografernes uppmärksamhet på flera egenheter som 
tillhopa tyckas väsendtligen tillhöra hvardera af de 
båda sorterna horn. 
För att kunna behörigen framställa hjort- 
hornens form skola vi lemna en kort öfversigt 
af deras utveckling och inre struktur, men hän- 
visa dem, som Önska en utförlig kännedom om 
detta ämne, till BERTHoros afhandling om hjort- 
hornens tillväxt, affall och åter växt, uti hans 
Beyträge zur Anatomie etc. Göttingen 1831. 
Hos hjortkalfven af 6 — 8 månaders ålder 
utväxer småningom en benknöl, till 3 tums höjd 
och ett tums diameter (hos Kronhjorten). Den 
är beklädd af vanlig hud, med hår af vanlig 
form, och utgörer den alltid qvarsittande rosen- 
stocken, eller den basis h varpå det alfallande hor- 
net uppväxer. 1 sin spets härer den nämligen det 
förr omtalade, huden tillhöriga hornrudimentet. 
Efter en tids uppehåll i tillväxten utvecklas nu 
detta ganska hastigt till ett litet enkelt horn, 
som är utvuxet redan i Maj, eller kort förr än 
hjorten fyller ett år. Detta rensas frän huden 
om hösten, och qvarsitter till följande vår, då 
det affaller och ett nytt bildas, försedt med den 
s. k. ögonlaggen, och denna vexling, med tillta- 
gande antal grenar, fortsattes sedan årligen. 
