140 
de äldre redan i sluLet af Jaauari. Gamla Reii- 
tjurar börja redan falla före JaUideo, men de 
unga samt honorna och de kastrerade Rename 
ej förr än 4- ar sednare, i Maj, då de gamla tju- 
rarnes horn hunnit betydlisen tillväxa. 
Vi hafva anfört några af hjorthorDens olik- 
heter med oxhor-uen, nemli2:en olikheten i kär- 
lens uppkomst, hornämnets afsättande i form af 
hårig epidermis i stället för eo hornlamell, och 
hornets början med en utvidgning, den s. k. 
kransen, \tteiligare är den hårda, glatta yta, 
som bildas af det förbenade periosteum och som 
tyckes vara alldeles tät, egen för hjorthornen. 
Troligtvis är den dock ej ogenomtränglig för 
luften, emedan ett och annat hål efter kärlen 
qvarstår. 
En anoan . mera utmärkt egenhet för dessa 
horn är deras ereni^het, hvilkeo man nästan 
skulle vara frestad att anse för nödvändig i de- 
ras utbildade tillstånd; ty af de talrika kända 
hjortarterna finnas blott 3:ne som aldrig utveckla 
grenar på hornen, nemligen C. rufus, neraoriva- 
£:u5 och hunjilis. Hos dessa förblifva hornen all- 
• Att häröfver ännu rada oriktiga begrepp synes af 
Wagxees Suppl. till Schreber, vol. 4 sid. 347, der 
Li5>E5 fullkomligt rikliga uppgifl bestrides efter en 
nvare resande, som Iroli^eo ej haft lid eller språk- 
kännedora Dog att göra sig väl underrättad. De ca- 
strerade Ileoaroes boro bli aldrig sa stora ocb gre- 
Diga som tjurarnes, utan se ut v. p. såsom Schrebeks 
Tab. 248 A. men förlora aldrig den håriga huden, 
utan fällas årligen med denna päsittande. De lyckas 
dock vara nästan likså hårda och glatta soro tjurar- 
nes horn. Jag har haft tillfälle all någorlunda följa 
renhornens utveckling, som tillgår liksom hjorthor- 
nens; men på ocaslrerade hannar få de redan tore 
audi*a rällningcu liera små grenar. 
