142 
annan kroppsdel, men det märkes lydligare på 
dessa peiipheiiska och sammansatta samt hårda 
och bestämdt begränsade delar. Denna benägenhet 
för individuella egenheter, h vilka dock gå i arf, 
således benägenheten för racers utbildanfie, visar 
med stor sannolikhet, alt många af de former, 
som stå hvarandra ganska nära, dock ej torde 
vara annat än racer af samma djurart, såsom vi 
kort förut hafva yttrat. 
Med afseende på terminologien kan anföras, 
att den gren, som på hjorthornen utgår framåt, 
omedelbarligen öfver kransen, och som på Tyska 
kallas Augensprosse, af oss kan benänjnas Ögo/z^ag-g- 
(Propugnaculum). De som sedan afgå kunna i 
allmänhet kallas grenar (rami, ramnli) och för- 
öfrigt bestämmas efter läget och ordningen. Horn- 
spetsen bildar sällan en regulier gaffel, utan den 
ena grenen är vanligen mindre och dä alltid mera 
afvikande från riktningen af tlen förgående delen. 
Denna må kallas sista grenen , eller blott gren 
(ramulus), ifall ulom densamma ej flera finnas än 
ögontaggen, såsom hos en betydlig del af slägtels 
arter; den större grenen af gaffeln blir naturligt- 
vis hornets spels (apcx). Jägare bruka eljest icke 
orden gren eller tagg utan kalla dem, tillhopa 
med sjelfva hornspetsen, med ett gemensamt namn 
spetsar, (i Tvsklanil Enden). Itliger benämnde 
hjorthornet Ceras (pl. cerata), svarande mot det 
tyska (ie\veih och fransyska Bois. HosensLocken 
kallade han CeraspJioriuni , och kransen, StepJm- 
Tiinni. För att ej bilda eu egen term af så ringa 
användbarhet kunde maii l>lol«. an^iinda det van- 
liga ordet corona , eller c. basalis. Tuilteligen 
l)orde termen Ceias, äf\en begagnas for dess mot- 
svarighet, qvickct i oxhornen, som annars i Ii.ijgers 
terminologi benämnes Emlmluin. Men tcrmerne 
