146 
knapp. Denna knöl är märk värdig såsom visande 
möjligheten af ett horns uppväxt fiån en hop- 
vuxen sutur. 
Det synes ej otänkbart att ett djur kunde 
finnas, som hade afFallande horn såsom hjortar- 
nes, men hvars hornän)ne dock ej bildade en 
liårig epidermis, utan, liksom på oxhornen, en 
hornlan)ell, eller slät slida kring qvicket. Emel- 
lertid är ej ett sådant djur bekant, och torde 
alltså få betraktas såsom omöjligt. Vi känna så- 
ledes blott 3:ne modiiikationer af horn, nemligen 
l:o med hornslida; koniska, qvarsittande ; 
2:o med hårig hud; sedan nakna, affallan(k\ 
3:o med hårig hud men oförän(lerHge(Girafren). 
En 4:de modifikation finnes UosCanielus och 
Moschus j, som alldeles sakna anlag eller rudi- 
ment till horn. Man har anmärkt att dessa 
fått ersättning uti tänderna. Hos Moschus-han- 
narne utvecklas hörntänderne till en ovanlig 
längd. Hos Kamelei ne äro dessa väl ej så långa , 
dock alltid starka, och dessutom finnas ett par 
öfre framtänder. Emellertid äga dessa båda djur- 
former iuiien annan närmare alliiiitet sinsemellan. 
Kamelerne utgöra tydligen en egen hufvudafdel- 
ning af ordningen, och Moschus-aiterne likna i 
öfrigt så fullkomligt hjortarne, att jag ej drager 
i betänkande, att föra dem till hjortfamiljen. 
3. Om KLöfvarne (Ungulcc) 
samt om däggdjurens fötter i allmänhet. 
Bland de delar, af hvilka jag tyckt mig er- 
hålla lättfattliga och goda kännetecken för indel- 
ningen af Pecora, böra isynnerhet klöfvarne upp- 
räknas, och då de sällan blifvit närmare onitalade 
af djurbeskrifvare. torde det ej vara olämpligt att 
