147 
här intaga en allmän beskrifning af deras yllre 
form; men äfven blott af den jttre, då jag före- 
satt mig att här ej omtala annat än jtan. 
Hof (Ungula, sabot; vi kalla dem klöfvar 
då de äro 2) är, såsom hvar man vet, en stor 
nagel, som betäcker hela sista leden (nagelbenet) 
af tån. Såvida har defiintionen alltid varit rik- 
tig, men den är ej fullständig och utgör i detla 
sliick ej en tj^dlig zoogiafisk karakter, då nageln 
hos mångfaltiiga af de djur, som säges hafva klor, 
veikligen innesluter hela nagel benet, och hos 
många, som sägas hafva klöfvar, icke göra det full- 
ständigt. 
Hos de med fullständiga eller verkliga hofvar 
försedda djuren (Häst, Oxe o. s. v.) finnes en 
stor, platt nagel, lemligen lik den hos menni- 
skan , men vida större, så att den omsluter det 
ganska stora nagelbenet äfven på sidorna, blott 
ej alltid baktill, hvarest oftast ett mellanrum 
finnes, som ej beklädes af den egentliga nageln. 
Nagelns kant öfverskjuter fingerns ända något liu^t 
och utgör det stöd, h varpå hela kroppens tyngd 
h vilar, eller kan hvila. Men undre sidan som 
omslutes af denna kant, och utgör den egentliga 
fingei ändan, svarande mot den mjuka , runda fin- 
gerspetsen hos menniskan, är här, i stället för 
epiderrais, äfven beklädd af en hård, slät horn- 
lamell som bildar sålan i den sko, h vilken beklä- 
der nagelbenet. Denna såla är en tramp-yta, som 
med sin kant ligger tätt intill nageln och i de 
flesta fall synes vara hopvuxen dermed. Den be- 
står (åtminstone hos hästen, men, såsom det sy- 
nes, ej hos alla Pecora) af en egen sort mjukt, 
ganska elastiskt horn, hvars fibrer stå vertikalt 
på afsöndringsytan. Uti den egentliga nagel-delen 
af hofven ligga de parallelt dermed, så att i båda 
