148 
fallen trampar djuret på dessa fibrers ändar. Denna 
såla eller trampj^ta är en hufvudsak uti en full- 
ständig hof. En klo kan ej innehålla en tramp- 
yta, ehuru den kan vara, och oftast är, i ändan 
sliten mot marken; den är alltid genom mjuk hud 
skild fl ån fotens trampjta. 
De djur, som äro försedde med sådane verk- 
liga hof var, som vi nyss omtalat, stöda vid gåen- 
det allenast på sista tåleden; de äro mera än hvad 
man vanligen kallar digi tigrada, och om man 
ville antaga en term för detta sätt att gå, så kunde 
man benämna dem UnguUgracla. Sådane äro 
Hästslägtet j alla Pecora utom kamelfamiljen, 
samt Svinslägtet, De öfrige s. k. hofdjuren (ka- 
melerne och öfriga Bellua?) hafva ej verkliga hof- 
var, ty de stöda vid gåendet ej ensamt på sisla 
tåleden och nageln, utan hufvudsaklige)i på en 
trampyta eller fotsåla, som väl synes vara af lika 
natur med den uti de förres hof var, nemlig^en 
slät och elastiskt homartad, men som ligger un- 
der alla tre fingerlederna, och oftast är framtill 
skild från Jiageln genom en fördjupning, klädd 
med mjuk hud. Den är ock gemensahi för alla 
fotens fingrar. Dessa djur tyckas vid gåendet 
trampa på sista och mellersta tålederna, samt på 
ändan af den första. De äro således egentligen 
digitigrada, ehuru ej på samma sätt somdedigi- 
tigrada rofdjuren, h vilka hafva en vårlfuU tramp- 
yta, af vanlig men tjock epidermis, under spetsen 
af hvarje tå särskilt, samt en gemensam under 
spetsen af hela metatarsus (och metacarpus), men 
ingen under tåns mellersta del och basis, som 
vid gåendet ej rörer marken, utan slår böjd upp- 
åt. Uti sättet alt gå finna vi alltså en bestäm- 
dare skillnad mellan liojdjiir och klodjur än uti 
nagelns egenskap all innesluta en större eller min- 
