149 
dre del af nagelbenet. Men nagelns form är dess- 
utom olika. Nageln på en Kamel , Elefant o. s. v. 
tyckes vid första påseendet vara alldeles lika med 
den hos Menniskan, blott tjockare, och den har 
alla de kännetecken som man tillagt en platt na- 
gel (Lämna; Unguis lamnaris, III.) och intet af det 
som skulle utmärka en hof (Ungula), hvilken 
borde innesluta hela täbenet. Men den är dock 
en hof, och ej en platt nagel. Skillnaden ligger 
deruti , att de egentliga klorna och naglarna j, 
ehvad form de annars må hafva, äro vid roten 
tunna och betäckta af ett hud veck ■'"); h varemot 
hof var och klöfvar i sin öfre kant (basis) äro 
tjocka, så att de derstädes höja sig något öfver näst- 
liggande mjuka epidermis, utan att betäckas af 
något veck från denna. Det lärer vara denna 
obetäckta öfre kant eller rot, som, jemte motsva- 
rande kant af Matrix, eller nagelns afsöndringsjta , 
af Veterinärerne kallas krona (Coronamen Illiger). 
Den anförda skillnaden antyder en helt olika grad 
af känslighet uti fingret. En klo, som börjar med 
en tunn kant under ett hud veck, är nödvändigt 
mjuk i denna kant och således i någon grad böj- 
lig, samt skicklig att meddela intryck åt de un- 
derliggande känsliga delarna, samt åt den hud 
som bildar vecket. Hofven deremot, som från 
kanten är hård, tyckes ej på samma sätt för- 
*) Enligt Henle skulle menniskans naglar t. m. en- 
samt utväxa från undre sidan af detta veck. Se 
Henles Allg. Anatomie (1841) p. 168. En med af- 
seende på naglarnes bildning mera tillfredsställande 
afhandling (om naglar och hår) finnes i Mem. de 
Strasbourg I (1830), af Lauth, som framställer hela 
den af nageln betäckta ytan såsom bidragande till 
dess bildning, men hufvudsakliga massan säges dock 
utväxa från bottnen af vecket. 
