152 
djuren i allmänhet, med några undanlag, 
som nedanföre nämnas, samt några få af de 
öfrige Ordines : DipuSj Lepus ^ Halmaturus j 
Rlimomys. 
b) Plantigrada^ med bred tass, hvars trampyta 
fortsattes ända upp under larsus och carpus. 
Den är ofta mjuk och nästan slät, med små 
skilda, främre trampknölar och föga tydlig 
trampyta under tåspetsen, såsom hos Glires 
och BestioIo3 i allmänhet. Ganska få Rof- 
djur äro rent plantigrada, t. e.x. Galictis bar- 
baruSj några få Vivevrina, Nasua och Pro- 
cyorij som visar en tydlig öfvergång till hand- 
hildning men vid gåendet stöder blott på 
spetsen af Metatarsus, liksom digiligrada. 
UrsiiSj, Meles o. s. v. utgöra en mellanform 
mellan digitigrada och plantigrada, li vilka två 
former blott i sin högsta utbildning äro rätt 
skilde. Bland Yiverrina och Mustelina får man 
inom samma naturliga genus (t. ex. Herpestes, 
Mephitis) se arter, som i detta hänseende 
äro ganska skiljaktige. 
3:o Hand- djur (mana ta) h vilkas naglar, lik- 
som de förres, uppkomma under ett hudveck, 
men som i stället för trampyta hafva den ganska 
breda flathanden (vola) betäckt af mjuk epider- 
mis, som är lätt strimmig af sina intryckta linier, 
h vilka på några ställen bilda hvirflar. 
Genom denna bildning af flathandens hud , 
som antyder ett finare känselorgan, är en Hand 
till sin ide strängt skild från en lass. Efter an- 
dra, förr gifna defniilioner på begreppet hand, 
fanns i verklighelen lika litet en bestämd gräns mel- 
lan de djur som hafva händer och dem som hafva 
plantigrada tassar, som mellan dessa sednare och de 
digitigrada. Från början fastade man sig bloU vid 
