157 
det uiiGfefär lika hos benet i sista fingerleden 
(nagelbenet). Hos Häslen har vidare nagehi en 
så stor utbildning, att hela kroppstyngden på slät, 
hård yta, h vilar endast på dess kant, som slår 
ned under sålan, och att en fortsättning deraf 
bildar fotsålans fram- och sido-delar. Sjelfva den 
elastiska sålan är liten och ligger blott under 
bakre delen af nagelbenet, af hjertlik form, lik- 
som inkilad. Den tjenar endast i mjuk mark till 
stöd vid trampningen och är ej utstående bakom 
nagelns bakre ändar. (Se fig. 19). 
Hos Idislande djuren är nageln något min- 
dre utvecklad. Tårna äro två utbildade, nem- 
ligen den 3:dje och 4:de ••). Den 2:dra och 5:te 
sitta bakom, outbildade, och tummen saknas all- 
deles. Då hofvarne (eller, såsom vi säga, klöf- 
varne) äro två, lika stora, följer, att de äro sma- 
lare och på inre sidan plattade. De kunna vara 
från starkt hoptryckta, till halfcii kelformiga , eller 
ännu något bredare; men h vardera är aldrig fullt 
så bred som lång. Inre halfdelen, som gränsar 
intill andra tån, är alltid betydligt kortare och 
lägre än den yttre, och dä hofven äfven baktill 
omgifves af nageln, så är det af en fortsättning 
från yttre sidan. Hos Pecora är nageln mera 
sned t framåtsträckt och bak till lägi e än hos hä- 
sten. Sålan uppfyller hela undre sidan och står 
jemnt med nagtlns kant, så att den alltid bär 
en del af kropj)styngden , och understundom, 
t. ex. hos Getterne, står den kullrig under na- 
gelkanten och emottager således alltid första tryck- 
*) Orehs anmärkning, att yttre klöfven, som motsva- 
rar den 4.*de, är mindre än den inre, synes oftast 
intiäfFa; men på familjen Syivicaprina tycker jag 
mig finna motsatsen; åtminstone är dfrn inre smalare. 
Alla figurerna på pl. 13, 14 visa högra bakfoten. 
