158 
ningen, liksom Lrampytan under klodjmens tå- 
spets. Hos en del, t. ex. de egenllie^e Gazeller- 
ne (Ant. dorcas etc), är sjelfva nageln stor, så 
att dess diameter vid öfie kanten (kronan) blir 
betydligt större än sjelfva fingrets och t. o. m. 
större än mellanfotens (metatarsi) diameter. Den- 
na vidd uppkommer isynnerhet deraf, att sålan 
baktill är stor och utbredd samt står ut såsom 
en dyna bakom fingret och bakom den egentliga 
nageln. Hofven är der ganska låg, liksom ned- 
trampad, h varemot den framtill är hög och starkt 
hoptryckt. (Se Pl. 13 fig. 9, Ant. dama). Den mot- 
satta formen se vi hos Hjortarne och isyimeiliet 
hos Skogsbockarne (Fam. Sylvicaprina) , hvilkas 
hof särdeles utmärker sig derigenom, att sålan är 
fö^a utvecklad och åtminstone baktill lisser in- 
tryckt mellan nagelns kanter, så att den ej skju- 
ter ut bakom fingret. Härigenom blir vanligen 
hofv(»ns vidd ej större än sjelfva fingrets, och 
hela liofven synes ganska hten (se fig. 4, 5, 6). 
För att tydligen visa olikheten har jag tillsatt 
den ideella figuren 11, som efter sin yiire con- 
tour (ab)y utvisar den förra formen, men som, 
om bakre delen (efter linien c) borttages, visar 
bilden af en Sylvicapras fot. Vid denna sed na re 
form märkes, att nageln vanligen ej är meia hop- 
tryckt, men deremot oftast lägre än på Gazeller- 
nes hufvar, och således synes mera långstiäckt 
samt är ungefär så bred som hög. Vanligen sy- 
nes upptill och bakåt en otydlig gräns, ofvanför 
livilken hornsubstancen tyckes likna den uti bakre 
delen af sålan, och hos de egentligen typiska slng- 
lena (Sylvicapra och Tiagelaphus) bildas sålan af 
en j)lalt hoin-lamell, som tyckes vaia en ome- 
delbar forlsällning af nageln och hafva fullkom- 
ligt samma textur som (len. Hos Renen (Cervus 
