159 
Tarandus L., fis;. 2) är sålau intiyekt och liten, 
men nagelns kant har fått en ovanlig ulhihhiing, 
särdeles på brechien. 
Såsom en tredje hufvudform, eller kanske 
snarare en mellanform af hofvar, kan anföras den , 
som finnes hos de flesta oxe-artade djuren samt 
Cervicapra, Strepsiceros m. fl. Hofven är baktill 
något, men mindre utstående, och bildas der, ej 
af så lan, utan af en fortsättning från yttre sidan 
af nageln som omgifver tån bakåt och elt stycke 
in på inre sidan. Denna fortsättning ulgör dess- 
utom bakre delen af trampytan och skiljer sig 
med en tydlig kant från den egentliga, mjukare 
sålan (se fig. 7, 8 och 12). Dessa hofvar äro väl 
bak ti 11 breda och rundade, men bakre gränsen 
(nagelns bakre del) är hög, och bildar en stark 
lutning, så att den står parallel med nagelns främre 
sida. De förekomma äfven hos några afvikande 
former af Antelop och Get-familjerna t. ex. Ant. cer- 
vicapra och melarapus, Nemorhedus, Ovis o. s. v. 
För de öfrii^a modifikationerna af hofvar bör 
den systematiska beskrifningen redogöra. Vi nämna 
här blott de särdeles egna formerne deiaf, som 
förekomma hos Cervus muntjaCj der sålan, lik- 
som på kamelerne, fortsättes upp undei hela mel- 
lersta och ändan af första tingerleden; samt hos 
Oreotragus j hvilken i alla hänseenden utgör en 
mellanlänk mellan Capra och Sjlvicapra , eller 
representerar det förra slägtet uti det sednares 
hemland, södra Afrika. Dessa hofvar (Fig. 15) 
äro en förening af Getternes starkt hoptryckta, 
både frain och bak till höga och i spetsen slitna 
nagel, med en ännu mindre utbildad såla än den 
hos Skogsbockarne. De äro alltså höga, baktill 
starkt hoptryckta och undertill djupt urgröpte, 
såsom klorna på ett rofdjur. 
