160 
Man skulle väl kunna säga alt den första af 
de tre fortnerna af hofvar tillhörer Öken- och fält- 
djuren; den andra dem, som lefva i skog och på 
tätt beväxt mark; den tredje dem, som älska låga 
sumpiga trakter, och att Getternes , som kan be- 
traktas såsom en 4:de form, tillhöier dem som 
lefva på klippiga berg; men tillräck hga undantag 
finnas, för att visa, att de olika vistelse-orterna 
ej utgöra något förut bestänidt ändamål tör hof- 
varnes olika former. Dessa, såsom alla olika for- 
mei", bero på de olika skapljnnen, som de olika 
djur-arterna i allmänhet fålt, och h vårföre vi 
svårligen kunna inse något annat ändamål än 
åstadkonnnandet af den största möjliga mångfald 
i skapelsen. Det är klart alt djuren sedan an- 
vända de delar som de fått, på det sätt, som 
bäst öfverensstämmer med dessa delars bildning. 
Vi skulle komma längre med detta enkla erkän- 
nande, än med den oförsynta dristighet, h var- 
med de, som följa den teleologiska åsigten af na- 
turen, utgifva sina drömmar om Skaparens ända- 
mål, för bevislig sanning. Men vi kunna utan 
fel, och såsom en erfarenhetssats säga , att arterna 
af de familjer, inom hvilka den första formen af 
liofvar är den vanliga, oftast lefva på Öppna fält 
eller i Ökenländer o. s. v. 
Det är tydligt att hofvarnes form någorlun- 
da motsvaras af formen på det uli dem liggande 
nagelbenet. Detta är hos Hästen transverselt, 
kort och högt, med ledvtan för mellersta tåleden 
liggande ofvantill sned t bakåt. Hos alla Pecora 
är det starkt utbildadt framåt, men ganska lågt 
bakåt, så att bakre delen blott liknar en liten 
processus, som skjuter ut under en del af mel- 
lersla tåleden, men ej under hela demia, utan 
mel- 
