167 
5. Om Geografiska ulbredningen af Pecora, 
Dessa djur saknas -AXåeXes ul\ jäustralien j och 
förekommandet af en hjortart på Marianerne blir 
ett nytt stöd för dessa öars sammanräknande med 
Asien, liksom Philippinerne och Sunda-öarne. Af 
de öfriga Veilsdelarne är y^/7Å:a rikast försed t med 
Pecora af alla hufvudformer, utom hjortfamiljen 
(Gervina), som derstädes fullkomligt saknas, ehuru 
den finnes och kan anses såsom den öf ver vägande 
formen uti alla de öfriga verldsdelarne som inne- 
hålla Pecora, nemligen Asien j Europa j, JSord- 
amerika och Sydamerika. Hjortarne tyckas i A- 
frika ersättas af de derstädes talrika Skogsbockarna 
(Sylvicaprina), ohl hvilkas nära likhet med dem 
vi förr hafva talat. Denna djiirgrupp är så egen 
för det egentliga Afrika, söder om stora öknen, 
att blott en enda art deraf är känd utom nämnde 
regions gränser, nemligen Tetraceras qvadricornis 
från Indien, och just denna art kommer hjortarne 
närmast af alla, så att den nästan blott tyckes 
hafva hornen af Skogsbockarna, men till ett högst 
ovanhgt antal, dä de ä ro fyra. Camelopardenj som 
blott finnes i Afrika söder om öknarne, och som något 
närmar sig till hjortarne, t. ex. genom hornens beskaf- 
fenhet, öfverläppens likhet med den hos Elgen och 
några drag af inre byggnaden (enl. Owen), kan 
äfven anses såsom en ersättning för dem. Bristen 
på hjortar samt det uteslutcUide egandet af Skogs- 
bockar och Giraffer, utgöra en af de största zoolo- 
giska egenheterne för det egentliga Afrika eller 
Negerlandet, och en af de största olikheterna mel- 
lan denna verldsdels och Indiens däggdjurs Fauna. 
Man säger att Dotlijorten skulle förekomma 
vild vid Tunis, ]nen det synes mig troligt att den 
derstädes kan härstamma från europeiska exem- 
