213 
bringa elt tuiil lager af huden under mikrosko- 
pet, och tillslå litet kaustikt kali, som gör alla 
animala ämnen genomskinliga eller slutligen all- 
deles upplöser dem, och lemnar kalken ensam 
och ren qvar. Det iimne som återstår, sedan de or- 
ganiska bestandsdeiarne blifvit på detta sätt aflägs- 
nade, är i större massor (såsom fjällen på Cuvie- 
ria squaniatcL)k\ '\\\W\t\.; i smärre stycken visar det 
sig under mikroskopet alldeles färglöst och genom- 
skinligt. I syror upplöses det med stark fi äsning, 
och dess hufvudbeståndsdel är kolsyrad kalk. Vid 
närmare analys skulle dess kemiska sammansält- 
ning' efter all sannolikhet befinnas likartad med 
Echinidernas skal. Det är ytterst hårdt, sprödt 
och bräckligt som glas; äfven de minsta fragmen- 
ter visa alltid ett skarpt brott, alldeles som små 
glasskärfvor (se några sådana fragmenter fig. 38); 
men märkvärdig är isynnerhet den utomordent- 
ligen regelbundna form, hvari detta ämne afsät- 
tes, och de egna figurer, som deraf hos h varje 
art uppstå. 
Man är vand att beundi a den stränga regel- 
bundenhet, h varmed Sjöborrens och Sjöstjernans 
skelett är konstrueradt ; men icke mindre regel- 
bundna, och icke mindre vackra, ehuru af en 
mikroskopisk litenhet, äro de former, i hvilka 
kalken aflagrar sig i Holothuriernas hud. Samma 
grundtypus synes öfverallt genomgå dessa bild- 
ningar, men så mångfaldigt modifierad, att kalk- 
styckena hos hvarje art hafva en egen, karakte- 
ristik form. Sådant är åtminstone förhållandet 
hos alla inhemska arter, af hvilka vi, inberäk- 
nadt SjnaptUj, känna 14 ■*'); och vi kunna på intet 
*) Dessas karaklerisej-ande och beskrifning är ämnad 
för en följande Athandling. 
