218 
dra, eller oblitereras alldeles, och då blifva också 
de yttre hålen färre eller oregelbundna (jfr fig. 15). 
Sjnapta inhcerens [H. Inhcerens Mull., en 
att som står mycket nära Qvatrefages Synapta 
Duverncea j men synes dock, att döma såväl af 
de kalkartade delarnes form som några andra 
karakterer, vara derifrån skild): ett hål i mid- 
ten, omgifvet af 6 lika stora (se fig. 57, en kalk- 
skifva på ett helt ungt exemplar); dessa 7 hål 
återfinnas, blott mera oregelbundna, i den ut- 
vuxna skifvan (fig. 58 — 60), och hela tillvexten 
har egentligen blott skett åt den ena sidan, der 
ankaret fästes. Här hafva bildats flera nya hål, 
men mindre än de ursprungliga 7, och utan sär- 
deles ordning och symmetri. Särskilt ulmäi ka sig 
dessa skifvor derioenom att hålens kant är nni^- 
gad och inskuren; och bugterna synas med åldren 
bli allt större och djupare. 
Skifvor, bildade efter alldeles samma typus, 
finnas i spetsen af tentaklerna hos Cucuniaria 
lactea (fig. 7), och äfven dessa tillve\a i regeln 
blott åt en sida. 
Nästan öfverallt, der sådana tunna kalkskif- 
vor förekomma, hafva de i midten en vertikalt 
uppstigande del, bildad efter samma typ som 
skifvan, d. v. s. bestående af luuna grenar, sins- 
emellan sammanvuxna och bildande mer eller 
mindre reg u liera hål. 
På k loppen af TJijone Fusus (fig. 43), äf- 
vensom på tentaklerna (fig. 45) ser man från hvai je 
skifvas uiidt uppstiga två sådana grenar, saui- 
manbun Ina genom en tvärgren vid basen och en 
emot spelsen, och således inneslutande ett ovalt 
hål, hvarjemle h varje gren vanligen är i spetsen 
klufven, såsom en anlydniug till vidare lör- 
^renini*. 
