221 
breda de sig mera oregelmessigt åt alla kanter, 
och sanirnanvexa då vanlioen med h varandra Lill 
o 
ett sammanhängande, ehuru fragilt nät (fig. 21). 
y) Alla de skifvor, om h vilka hittills har 
varit fråga, hafva varit tunna, med stora hål och 
smala mellanväggar; — men det ges också en 
annan form: tjocka skifvor, med tjocka mel- 
lanväggar och små hål. Dessa finnas aldrig på 
andra ställen än i sjeifva kroppens hud, äro all- 
tid, der de finnas, tätt sammanpackade, och så- 
dana arter kunna derföre aldrig spricka, om de 
icke, såsom Ciivieria Phantapus och Thyone Ra- 
phanus , hafva i någon af ki oppens ändar en mera 
tunn och glest betäckt hud. — På de tjocka skif- 
voina finnes aldrig någon uppstigande del. 
Hos Citcumaria lactea hafva skifvorna en 
egen, särdeles regelbunden figur: Tjpus (fig. 3): 
två större, på längden något ovala hål i midten, 
ofvanför och nedanför dessa, 3 betjdligen min- 
dre, sinsemellan lika stora eller det mellersta 
vanligen något större. — Går utbildningen vidare 
(fig. 4), så kunna utanföre dessa ännu bildas 2 
dylika hål, eller ett och annat utanföre sidorna 
af de stora hålen, o. s. v. Skifvorna äio tjocka, 
med vågig och knölig kant, och utmärka sig från 
alla våra öfriga former genom det egna, att de 
utskjutande bugterna, här upphöjda till tjocka 
knölar, ej motsvara hålen sjeifva, utau deras 
mellanrum. 
På Ciicumaria assimUis (fig. 2), C. Hjndnianni 
(fig. 8 — 11), och på bakre ändan af Thjone Ra- 
phanus (fig. 53, 54), äro skifvorna större, med 
särdeles tjocka mellanväggar och med små hål, 
ställda i en regelbunden quincunx. Dessa kalk- 
skilvor täcka hvarandra med kanterna såsom fjäll , 
och från sådana är icke heller Öfvergången så stor 
