225 
de inhemska arterna, varit till en säkrare väg- 
ledning än något annat, och har den stora för- 
delen, att äfven på gamla, spritlagda eller torra 
exemplar vara lika användbar. Blott af ett al- 
drig så litet stycke af huden är man derigenom 
i stånd att kunna med största säkerhet bestäm- 
ma arten; och så besvärligt det torde synas att 
härtill behörva använda mikroskopet, så torde 
likväl denna Ätväg vara den enda möjliga, ätten 
gång omsider kunna bringa reda i det chaos, hvari 
Holothuriernas arter intill närvarande ögonblick 
sig befinna. Tillämpningen af denna method på 
de Skandinaviska arterna utgör föremålet för en 
egen Afhandling, h vilken vi snart hoppas få för 
Kongl. Akademien framlägga, i sammanhang med 
en allmän öfversigt af Skandinaviens Echino- 
dermer. 
Äfven i ett annat afseende skulle måhända 
fortsatta undersökningar öfver dessa former kunna 
leda till interessanta resul täter. Det är bekant, 
h vilken stor role i fornverldens Fauna Crinoideer 
och Echinider spelat. Af Asteriader har man icke 
heller funnit så få spår, ehuru dessas lösare bygg- 
nad måst göra deras konservation vanskligare. 
Äfven Holothurierna kunna under jordens äldre 
perioder icke hafva saknat representanter. Dujardin 
skall hafva visat*), att det petrifikat från Pari- 
serbäckenet, som man kallat Dactylopora och fört 
till Zoophyterna, ej är annat än huden af en 
Hololhuria, nära slägtet Cuvieria; och troligen 
skola fortsatta undersökningar i denna väg leda 
till många liknande upptäckter. Efter alla de 
mjuka delarnes upplösning måste kalkparliklarna 
*) Inst. 1842, pag. 316. 
K, V. Akad. Handl. 1844. 
15 
