240 
då sådana finnas. En enda blick på tvenne olika 
stora individer af sådana arter, som hafva rand- 
plåtar, är tillräcklig alt visa griindlösheten af den 
åsigt som några författare yttrat, alt Sjöstjernan 
skulle vexa genom tillsats af nya stycken i vin- 
keln mellan armarne. Då en förlorad aim skall 
ersättas, bildas först sjelfva vårtan i spetsen, ifrån 
b vilken bilningen af de nya delarne sedan utgår 
som vanligt. 
17. Asteracantliion glaciaUs (L.). 
Förekommer bär ocb der längs vestra kusten, 
från Christiaiisand åtminstone till Bobuslän. 
18. Asteracanthion J/z^j/Ze/v Sars (Wiegm. Arcb. 
X p. 169). 
Denna form, på b vilken Sars anslällt några 
af sina så bögst interessanta observationer om Sjö- 
stjernornas foi tplantning ocb metamorfoser, och 
som kommer att närmare beskiifvas i dess un- 
der trycket vaiande: Beiträge zur Fauna Nor- 
wegens, slår ganska nära föregående art, ebuiu 
måhända derifrån skiljjjai'. I Bergenstrakten haf- 
va vi aldrig sett den utan helt liten (af om- 
kring en tums diameter), men Lovéx bar med- 
delat oss exemplar från Finmarken som äro 
öf\ er 5 t lim i diameter. Det förtjenar anmär- 
kas, att da de tlesta Ecliini ocb HolothuriiV i 
hög grad variera ocb derigenom otroligt försvåra 
arternas Ijestänmiande; så äro de flesta Asterier 
(liksom Spatau^^i) mycket konstanta och lätt skilda. 
Likväl få härifrån undantagas tvenne släglen, 
Asteracanthion och Echinaslcr M. T., b vilkas arter 
i för- 
verkligt inre skelclt, örvcrallt oiiigifvet af luid>ke- 
lettet. 
