257 
På vår art hafva de nedersta af de stora 
taggarne i hvarje rad, närmast munnen, en egen 
form, som synes vara särdeles karakteristisk för 
arten: starkt hoptryckta, platta, med vingad, 
sågtandad kant (fig, 28 — 30). (På vårt exemplar 
af C. Hfstrix äro dessa taggar till formen föga 
olika de andra, blott något plattare, men med 
alldeles afrundad kant). De öfriga taggarne, af 
h vilka de mellersta, som vanligt, äro längst, äro 
cvHndriska, utåt obetydligt afsmalnande, i spet- 
sen något hoptryckta; längs deras yta gå omkring 
15 rader af upphöjda knottror, bildande liksom 
naggade åsar, mellan h vilka ligga faror, nästan 
dubbelt bredare än åsarna. (På vårt exemplar 
af C. Hystrix äro åsarne flera, 18 — 22, och stå 
hvarandra närmare, så att mellanliggande fårorna 
ej äro bredare än sjeifva åsarne). 
d) Hvad antalet af de stora taggarne, eller 
som är detsamma, af interambulacralplåtarne be- 
träffar, så sitta på alla våra större exemplar 8 
(sällan 9) sådana i hvarje rad från munnen till 
an US, på de mindre 7 — 8. På den Medel ha fska 
sitta (enligt L^marck och Grube) blott 5 i ra- 
den; men denna skillnad beror utan tvifvel, 
till en del åtminstone, på olika stoilek, och exem- 
plar af den Norrska arten, som vore lika små 
sora de Medelhafska, skulle knappast hafva flera 
taggar i raden. 
e) Färgen: på den lef vande C papillata är 
skalet grått; de långa taggarne gulaktigt grå , men 
basen biyter tvärt af med en spanskgrön färg; i 
spetsen och invändigt, eller i brottet, äro de 
äfvenledes gröna. De små taggarne ljust spansk- 
gröna, h vilken färg således blir den herrskande 
på det lefvande djuret. Den gröna färgen för- 
K. V. AJind, HandL 1844. 1 ' 
