260 
närmande sig lill klotrund; hos E. F/emmgn hav 
det en egen tendens att uppskjuta i en kon. 
Af E. elegans hafva vi sett endast ett par medel- 
stora exemplar, och våga således hvarken besLämdt 
åtgöra om dessa äro fullvuxna eller icke, eller i 
sednare fallet, huruvida deras form under till- 
vexten skulle mera närmat sig iormen ai E. escu- 
lentiLS j h vilket synes troligt. På små exeaiplar 
är munöppningen i proportion vida större än 
på vuxna. Äfvenså är skillnaden mellan ambula- 
cral- och interambulacral-piåtarnes biedd vida 
mindre; det är under tillvexten isynnerhet de 
sednare, soin ökas på bredden. 
Z?) Porernas par i ambulacra ligga hos 
våra arter, såsom of van nämndt, alltid i sneda, 
brutna rader, och antalet af porer i h varje rad 
är fullkoQiligen konstant. De häiaf hemtade ka- 
rakterer äro således förträffliga, men kunna föga 
begagnas till åtskiljande af våra arter; iy blott 
den ena af dem, E. neglectus ^ har 5 par porer 
i h varje rad^ alla de Öiriga 3. Mot h varje par 
porer svarar, som bekant, en fot. Hvad radernas 
riktning beträffar, sä är denna hos alla små exem- 
plar mindre sned eller mera vertikal, ungefär 
som hos Cidaris y der alla porparen bilda en enda 
slingjande linea. Men under tillvexten rycka ra- 
derna närmare till h varandra och bl if va mer sne- 
da, isynnerhet på undersidan, der de till slut 
komma att ligga mera på tvärs än på längs, 
livaremot de upp emot anus till alltid mer be- 
hålla den ursprungliga längsi iklningen. Härigenom 
blifva porerna, .och följaktligen också fötterna, 
vida talrikare på undersidan, der de bäst behöf- 
vas, än på den öfra. De porer, som höra till 
samma rad, stå aldiig, åtminstone hos våra ar- 
ter, på samma ambulacral-plåt , ulan det öfversta 
