270 
kundara. Deras faig är, liksom skalets, blekgul, 
men vid basen vanligen något mörkaie, gulgiöu 
eller giön, stundom nästan brandgul. 
Vid Christiansnnd äro dessa små Echhii myc- 
ket allmänna (på omkring 30 famnars djup, ler- 
bolten), ocb förekomma äfven, ehiira sällsyntare, 
i trakten at" Bergen. Arten träflas, ebaru troli- 
gen sparsamt, ända ned till Bohuslän, h varifrån 
Piof. LoTÉN skickat oss ett exemplar. Ett enda 
af de vid Bergen erhållna exemplaren (C, se of- 
vanföre) var något större än de andra och ut- 
märkte sig genom kortare taggar; föröfrigt voro 
bland hund radetals exenjplar som vi erhållit, 
alla ungefär lika små, och vi trodde oss således 
kunna taga för gifvet, att arten knappt blefve större. 
1 Öfversigten af K. Vetensk. Akademiens För- 
handlingar (Maj 184-4) omnämndes den såsom ny 
under ofvanstående namn, och med en diagnos, 
som var grundad på undersökningen af dessa små 
exemplar. Men vid sina undersökningar af det 
märkvärdiga grund, Havhroen kalladt, som i öpp- 
na hafvet, på ett mer eller mindre betydligt af- 
stånd, följer hela Norriges vestra och norra ku- 
ster, erhöll Herr Candidat Rasch trenne exemplar 
af en Echinus, hvilka han haft den godheten att 
öfverlemna oss till undersökning, och som omiss- 
känligen höra till samnia art som våra små, 
men äro jättar i jemnlörelse meil dem ; hvai jemle 
måufra kaiakterer under tillvexten så betvdliijen 
modifierats, atl den diagnos som passat in pA de 
små alldeles icke mera kan lämpas på dessa, och 
så att det till och med blir svårt nog att upp- 
gifva en diagnos som på en gång kan skilja arten 
från samslägtingarne, och gälla f()i' alla dess åldrar. 
Skalet (se lig. 37) är nu of van mera kupigt, 
och får, ehuru ännu la^t och nedtryckt, en nå- 
