274 
Peclicellariei finnas på denna art till en för- 
vånande mängd. På skalet ulniärkes, som van- 
ligt, det ställe der de suttit genom en liten, men 
ganska märkbar knöl, och vi hafva räknat 60 — 
70 sådana små knölar på en interambulacralplåt, 
och 15 — 16 på en ambulacralplåt. Det lefvan- 
de djuret ses liksom beklädt med en ludd af 
de hvita pedicellarierna , som nästan alldeles 
dölja den röda bottnen. Dessa pedicellarier böra 
isästan alla till den sorten som Muller kallade 
P. triphylla; de båda andra slagen förekomma 
dock äfven, ehuru vida spaisammare. 
Denna vackra art är vida sällsyntare än nå- 
gon af våra öfriga, i det vi deraf, som of van 
nämndt, blolt erhållit två exemplar, bAda i grann- 
skapet af Bergen. Ej heller svnes den hittills 
vara anmärkt på något annat ställe. 
40. Echinus virens "^^^^ X, fig. 43—45): 
testa depresså, obscure virescente; seriebiis 
20 tuberculorum majorum distinclissimis; spinis 
purpureo-violaceis, basi virentibus; primariis du- 
plo longioiibus. 
An? Cidaris mil lar is saxatiJis ^ Lesre ap. 
Klein, pag. 82, lab. 2, fig. A-D, tab. 31 fig. D. 
Ecliitms rniliaris Blainv. Diet. des Sc. Nat. 
ton). XXX VII p. 80 (non Lmk., Forbes, Agassiz). 
An? pustulatus Agass. 1. c. p. VI. 
Anm. Besynnerligt nog, hafva vi till denna, hos 
oss så allmänt förekommande och sa skarpt begränsade 
art, nästan icke kunnat tinna några säkra synonymer. 
Af Muller och ölViga nordiska faunistei- har den för- 
modligen blifvil förblandad med löljandc, som är ännu 
allmännare och hvilken den till habitus något liknar, 
ehuru genom mänga väsendlliga karakterer derifrån 
skild. Den synes vara en blarut de arter, dem Le<ke 
(örenar under sin Cidaris miliavis ; de ofvan citeratJe 
