292 
huden derigenuin hos vissa arter, för .ögat och 
kilnsehi, besalt med slräfva prickar (l)lotL hos eii 
af våra arter saknas i huden allt spår till kalk). 
Hos amlra arter är huden tjock och fast, ofta 
läderartad; den är då nästan alltid belagd ?ued 
tjockaie och tätare packade kalkstycken, och blir, 
allt efler dessas olika foini, hos olika arler glalt, 
sträf eller småfjällig; hos slägtet Ciivieria sair.- 
manvexa kalkstyckena till stora fjäll. Föiöfrigt 
finnas mikroskopiska kalkstycken af en egen forni 
ej blolt på sjelfva kroppens hud, ulan äfven på 
munhuden, fötterna och tentaklerna; och den 
mikroskopiska undersökningen af <lessa delar, h var- 
till man någon gång nödgas taga sin lillflvkt , lem- 
nar, såsom of van nänmdt, de säkraste af alla 
karakterer. 
b) Färgen, som hos vissa arter är ganska 
konstan! , hos andra nier eller mindre föränder- 
lig, samt dessutom efter döden ofta (örsvinner 
ellei- ändras. 
c) Hvad sjelfva k ropps fo i' men beträffar, 
så kan denna hos vissa arter, efter det lefvande 
djurets behag, förändras nästan i oändlighet, fiån 
nästan khdrund till långsträckt cylindrisk eller 
på midten insnörd, fiån Irind till femkantig, 
o. s. v., hwlkel är nogsamt bekant för hvar och 
en som observerat lefvande Holotlmi ier •••). Delta 
gäller isynnerhet om de arter, hos h\ilka det 
under huden liggande muskellagret är starkt ut- 
veckladt; och det är också dessa arter, som vid 
sina våldsamma konlraktioner så ofta spränga hu- 
den och utkasla inelfsorna, än genom anus, än 
*) Då vi shnulorn ujiplagit kroppsformen i art- eller 
slni^l-kinak(ri'(Mi , menas således dermed blott den 
form, SOM) djur. t i livila vanligen antar. 
