302 
Iredje och mindre är ljusare, nästéni som föregå- 
ende art. 
C, Hjndmanni är den enda af våra arter, 
hvarnied denna har någon närmare förvandtskap; 
dock skiljer den sig genom flei a egna karakterer. 
Den är mycket mera långsträckt och smal än nå- 
gon af samslägtingarne, och förlängd åt båda än- 
dar, i synnerhet åt den bakre, som stundom ut- 
löper i en smal spets. Fötterna fina men langa, 
äro upphöjda på en konisk basis, som alldeles icke 
kan indragas, knappt förkortas; de sitta tenjli- 
gen glest, så att de blott midtpå kroppen bilda 
tvenne rader i h varje ambulacrum, eljest blott 
en enda, i zigzag böjd rad. 
Under mikrosko[)et ses kroppens hud (fig. 
14 A) täckt med stora och tjocka kalkskifvor, 
men föga tätt packade och vanligen oregelbundna 
eller illa utbildade. Mellan dem förekomma , här 
och der strödda, mindre och finare stycken (se 
samma fig. vid a, a), hvilka vanligen äro mer 
ellei- mindre fyrkanliga, och nästan likna lös- 
ryck la kronor ur skifvorna hos de arter der så- 
dana Unnas. Den koniska basen af fötterna är 
tätt belagd med liknande stycken son» kroppen, 
så väl af det finare som gröfre slaget (dock äro de 
tjocka skifvoina här finare och tätare genombor- 
rade); den yttre, mera retraktila delen af fölen 
omgifves deremot af föilängda, trinda, krokla 
tvärstycken (fig. 14 B), som äro oregelbundet ut- 
vidgade och genomborrade i båda ändarna och 
stundom i midten. Här återfinnes således samma 
grundtyp som hos föregående art, men vida min- 
dre regelbunden. Liknande tvärstycken betäcka 
äfven tenlaklerna, der de äro helt tätt packade, 
men vida tjockare och grofre än på foUerna, 
i sy nnerhel mol tenlaklernas basis. 
