305 
flragniiig, eller efter döden, anlar den vanligen 
en opak, mjöl kli v it färg, liuden blir full af små 
skrynklor-, och de små upphöjda, sträfva punkter- 
na blifva knapf)ast mera märkbara h varken för 
ögat eller känseln. 
Under mikroskopet visa sig dessa sträfva 
prickar såsom regelbundna kalkskifvor (Tab. IV, 
iig. 15 — 17), med en uppstående krona, som 
stödjes af 4 eller ofla blott af 3 korta och tjocka 
fötter. Dessa skifvor stå så glest, att deras af- 
stånd vanligen är 2 — 3 gani];er så stort som de- 
ras diameter. Likadana och lika glesa kalkskif- 
vor finnas på fötternas sidor, och i deras ända 
en stor vacker skifva , med stora hål och tunna 
mellanväggar, i kanten med långa utskott. På 
halsens hud äfvensom på munhuden ligga kalk- 
skifvorna mycket tätare packade, ofta så att de 
beröra eller täcka h varandra. Sjelfva deras form 
afviker föga från skifvorna på kroppens hud, utom 
det att de vanliga äro mer kantiga eller utskjuta 
i spetsigare hörn; men kronorna äro dubbelt så 
höga, och variera med 2, 3 och 4 fötter, ehuru 
det sednare talet är allmännast. På tentaklerna 
öfvergå kalkskifvorna till ett sammaidiängande, 
grofmaskigt nät, som likväl i sjnnei het nedemot 
basen är mycket oi egelbundet och afbrutet. Detta 
nät går icke ända ut i de finaste spetsarne, utan 
slutar sig dessförinnan tvärt som en notkalf eller 
ett nätlikt genondjrnlet fingerborr. Detta nät tål 
likalitet här som hos följande art den ringaste 
kompression, utan brister då i oregelbundna, af- 
långa stycken, h vilkas ursprungliga sammanhang 
lätt kan öfverses. 
54. Thjonidiam commune (Forbes). Tab. XI, 
fig. 51; Tab. IV, fig. 18—23): 
K. F. Akad. HandL im 20- 
1 
