307 
kroskopets hjelp, innan vi ens kunde förmoda dessas 
identitet med den art, vi numera trodde oss väl känna, 
i synnerhet sedan vi redan en gång förr blifvit deraf 
gäckade. Först på dessa exemplar anmärktes de 10 
mindre tentaklerna, hvilka dock troligen äfven funnits 
på de mindre exemplaren. Del synes besynnerligt, om 
en ai t, som på Engelska kusten skall vara allmän och 
som blir så stor som denna, icke skulle vara anmärkt 
af någon före Forbes. Denne förmodar sjelf, att den 
stundom fått gå under namnet H. Pentactes hvilket 
icke är osannolikt; under detta namn slodo exemplaren 
i Lunds Museum. 
Vid våra kuster är denna art en af de säll- 
synlaste; vi hafva icke sett mer än de sex ofvan 
nämnda exemplaren. De säkraste karakterer på 
arten lemnar, såsom ofvan nämndt, hudens mikro- 
skopiska undersökning. Hos alla våra andra Ho- 
lothurier, äfven de, hvilkas hud kännes alldeles 
slät och glatt, plägar dock ett eget krasande un- 
der knifven, eller då ett tunnt lager af huden 
prässas mellan två glasskifvor, alltid röja närva- 
ron af kalk, redan innan man genom mikrosko- 
pet hunnit derom förvissa sig. Här saknas der- 
emot i sjelfva kroppens hud allt spär till kalk; 
äfvenså på fötternas sidor, men i deras ända fin- 
nes alltid en kalkskifva, ehuru mycket varieian- 
de, än stor och mycket utbildad (Tah. IV, fig. 
22), än helt liten, oregelbunden och nästan ru- 
dimenlär (fig. 23). På munhuden och tentaklerna 
finnas kalkskifvor (fig. 18—20), till formen tem- 
ligen varierande, och försedda med en uppstå- 
ende del eller kron;i, som vanligen har 4, mera 
sällan blott 2 fötler. Mot tentaklernas spetsar 
(öisvinna kronorna, och skifvorna sammanbindas 
med hvarimdra, liksom hos föregående art, till 
ett sammaidiängande, endast här och der afbiu- 
tet, ytterst skört nätverk (fig. 21). 
