310 
munringen med tentaklerna i synnerlict ådiager sig 
uppinärksaralieten. På samma gång och ställe, som 
Muller erhöll sin H. Fusus j fick han äfven en sådan 
lös, utkastad munring, och denna blef hans H. Peni- 
cillus/ ehuru lian sjelf misstänkte att det var mun- 
apparatet af" en Holothuria j föll han dock aldrig på 
den tanka att undei söka dessa delar hos H, Fusus j 
och hos sina andra Holothurier kunde han icke finna 
något liknande. D. Ghiaje har i Medelhafvet funnit 
en art af Thyone*) , och anmärkt likheten mellan dess 
munapparat och Mullek's H. Ftnicillus^ hvilket namn 
lian således vill behålla för sin art; men beskrifningen 
och figuren, isynnerhet munapparatets form, visar att 
denna icke ör identiskt med Mullers H. Fusus j såle- 
des icke heller med hans Penicillus. 
Längs vestra kusten förekommer denna art, 
från Bohuslän (Lovén) åtminstone till Bergen, på 
betydligt djup och vanligen på ska I botten, b var- 
est den med sina talrika fötter fäster på sig en 
sådan mängd små conchyliefiagmenler, att den 
ofla synes deraf alldeles betäckt. Nästan inqen 
af våra arter kan så förändra form, eller så be- 
tydligen utsträcka eller sammandraga sig, som 
denna; också spricker den, såsom ofvan nämdt, 
lättast af alla. 
Under mikroskopet ses kroppens hud tätt 
belagd med kalkskifvor, h vilkas vanliga forn) är 
sådan som på tab. V, fig. 42 — 43. Fötternas 
sidor äro tätt belagda med kalkstycken af en an- 
nan form (fig. 46), och på tentaklerna förekom- 
ma de under tre olika former; dels regelbundna 
skifvor, med en uppslående del ungefär som på 
kroppens kalkskifvor (lig. 45), men inblandade 
med dessa förekomma rimdade, lint greniga, lik- 
som hopgyttrade stycken af helt annan form (fig. 
47), och slutligen antaga alla kalkstyckena emot 
*) Mem. tom. Ill, pag. ()8, 70, (ab. 35, fig. 1 — 3, 
