318 
inre fjurdarne, på klippig eller stenig botten och 
betydligt djup, 40 — 50 famnar och deiöfver. 
Musklerna under huden, som hos föregående art 
äro utomordenlligen utvecklade, äio här ganska 
tunna och svas^a. Också ses denna art fö^a för- 
ändra form; den kan dock ej obetydligt uppskjuta 
båda öppningarna, äfvensom den, lösryckt från 
sitt fäste, plägar mer eller mindre inrulla buk- 
skifvans kanter. Spricka kan den icke. 
Tab. IV, fig. 35 visar ett af ryggens fjäll, 
tre gånger förstoradt; de få och fina kalkkorn, som 
äro strödda på dess yta, äro såväl på C. Phan- 
tapus som på den Grönländska arten ojem förligt 
talrikare och större. Buksåhins hud är i alla ål- 
drar fullkomligt slät och glatt och temligen tunn, 
men seg och fast, liksom tendinös. Ehuru loupen 
lika litet som känseln deri kan upptäcka minsta 
spår till kalk, visar den dock under mikroskopet 
en mängd tunna kalkskifvor (fig. 39); emot buk- 
sålans yttre rand ligga dessa så tätt, att de nästan 
betäcka hvarandra med kanterna, äfvenså ligga 
de tendigen tätt längs medellinien, men mellan 
medellinien och sidoränderna finnas stora sträc- 
kor, på h vilka allt spår till kalkstycken saknas. 
Fötterna bära en stor och tjock kalkskifva i spet- 
sen, men ingen kalk på sidorna. På munhuden 
finnas inga kalkstycken, men väl på tentaklerna, 
af olika form vid deras basis (fig. 40) och ut 
emot spetsarne (fig. 41). 
HolotJiuria pr, s. d. J.^:ger. 
Corpns suhcylindricura, extremitatibus ro- 
tundatis. Pcdes sparsi, retractiles, inferne nu- 
merosioies, snperne magis rarescunt 1. in formam 
papillarum conicaium abeunl. Os obliquum, sub- 
inferum, cinctum teiitaculis 20 brevibus, in 
