321 
H, moJHs Sars!, Beskr. og lagt t. pag. 40. 
é Från Finmarken (Loven) förekommer denna 
art ända ned till Bohuslän, och är på många 
ställen vid Noriiges vestra kust den allmännasle 
af alla Hololhuiier; öfveiailt tväftas den i fjor- 
darne på lerboUen , och ett djup af vanligen 30 
— 40 famnar. Af 100 exemplar behåller k nappt 
ett enda inelfvorna, ulan utskjuter dem genom 
anus; först det stora respirationsträdet och sedan 
tarmen. 
Huden är tunn, slapp, i sammandraget till- 
stånd full af rynkor. På kroppens ofta sida sak- 
nas fötter nästan alltleles, eller finnes blott en 
och annan strödd; deipå följer foist på h vardera 
sidan en temligen tydlig, dubbel, alternerande rad 
af föttei*, och på undersidan sitta de sedan ore- 
gelbundet, vanligen temligen tätt strödda. Alla, 
äfven de få som sitta på rvggen , hafva sugskifvor 
i Sj:>etsen, och några outbildade fötter eller knö- 
lar, såsom på föregående art, finnas här knap- 
past; derigenom är skillnaden mellan kroppens 
öfra och undra sida mycket mindre tydligt ut- 
tryckt, och vid första påseendet nästan omärk- 
lig. De inre delarne afvika föga från föregående 
art, utom respirationsträdet, som utmärker sig 
genom utomordentligt stora , rundade blåsor, vida 
större än på någon annan af våra arter. Gene- 
rationsrören teo:elfär£!ade. 
Under mikroskopet ses kroppens hud (Tab. 
IV, fig. 28, 29), äfvensom fötternas sidor, tätt 
belagd med cirkelrunda kalkskifvoi* (fig. 30 — 32). 
Kalkskifvan i fötternas spets är stor och temligen 
oregelbundet genombruten med talrika hål. Ten- 
taklernas hud (fig. 33) betäckes af tvärstycken, 
socn ligga någorlunda ordnade i rader, och likna 
K V. Akad, Handl 1844. 21 
