351 
vnlesvaflaii, iipplieLlades svafvelsilfret för några 
niinuler till glödgning i gasen och fick sedan 
svalna deri. Efter vätes vaflans utjagande med 
lorr luft vägdes kulan med sitt innehåll, och ut- 
sattes sedan å nyo för I timmes glöd ning i en 
ström af vätesvafla, men hvai vid jag ingen vigts- 
lillökning fann, utan den behöll sig oförändrad. 
Ett försigtighets-mål t måste jag här anföra. 
Vid gasens genomgång genom den upphettade 
kulan, särdeles då den mot slutet glödgas, sön- 
derdelas en liten portion deraf i svafvel och vät- 
gas. Svaflet afsätter sig i röret framför silfret 
och utjagas derur med lätthet medelst upphett- 
ning i gasströmmen. Men en del af svafvelgasen 
difiiinderas äfven bakåt och bekläder röret der 
med ett anflog, ofta ej synligt förrän det jagas 
till ändan oeh samlas der. I det första af de 
försök, jag kommer att anföra, hade jag ej ännu 
märkt detta. I de andra utjagades detta svafvel 
med hetta under det en lufström leddes i rikt- 
ning från silfret genom röret ut. Vigten af detta 
svafvel är visserligen högst obetydlig men den 
faller dock helt och hållet på svaflets atom vigt, 
som den förhöjer. 
Chlorsilfver gaf Ag. At. vigt af Ag At. vigt af Svafvel. 
6.6075 5.715 1550.760 201.100 
9.2323 7.98325 1550.388 200.728 
10.1775 8.80075 1550 300 200.640 
12.9815 11.2405 1550.410 200.750. 
Af skäl, som jag anfört, anser jag det första 
försöket icke kunna användas till dragande af ett 
medeltal. De följande tre deremot närma sig 
hvarandra så nära som man troligen han komma. 
Silfrets atom vigt är, efter de bäst öfverensstäm- 
mande Marignacska försökens resultat, 134-9.66 och 
