359 
kokning dermed. Efter en stund hade det mesta löst 
sig, med lemning af några svartbruna flocko'-, 
som lätt höUo sig i vätskan uppslammade. Denna 
återstod, som nu franfiltrerades och h vilkens vigt 
blott utgjorde några milligrammer , visade sig 
vara en blandning af jern och mangan. Den erhällne 
lösningen af ytterjord i kolsjradt natron gjoides 
sur med saltsyra och jorden utfälldes med am- 
moniak. Efter bränning visade den nu en rent 
hvit färg. Med svafvelsyra gaf den ett salt, 
som med lätthet kristalliserade : kristallerna, färg- 
lösa och utan dragning åt amethyst, bibehöllo 
ännu vid 50* sin genomskinlighet. Det salpeter- 
syrade saltet intorkade till en gummilik deliqve- 
scent massa. Genom dessa egenskaper skiljer sig, 
enligt Herr Prof. Mosanders uppgift, den egent- 
liga ytterjorden både från terbin- och erbinjor- 
den. Att likväl, på grund af dessa korta försök , 
påstå att den här funne ytterjorden är alldeles 
fri fl ån åtminstone någon smitta af dessa sed- 
nare, vore alltför vågadt, då ingen skarp sepaia- 
tionsmetod för dessa, i sina egenskaper för öfrigt 
så lika, kroppar ännu är bekantgjord. 
Alla här förut anförde fällningar upplöstes 
efter vägning ånyo i syra, för att utröna den 
möjliga halt, af kiseljord, sora hade släpat med, 
h vilken då frånfdtrerades och bestämdes. 
Solutionen, filtrerad från den fällning, som 
vid analysens början erhölls med ammoniak, af- 
dunstades till torrhet, salmiaken afröktes, salt- 
syrehaltigt vatten påslogs och en liten qvantitet 
kiseljord frånfikrerades och bestämdes. Lösnin- 
gen gjordes ammoniakalisk , , försattes med fem- 
faldt svafvelkalium , svafvelmangan togs på filt- 
rum, löstes i saltsyra och mangan utfälldes ur 
den kokande lösningen med kolsyradt natron. 
