440 
han lärt sig alt beherrska clem. Harmen, om den 
någon gång väcktes, kunde framskymta i en blick, 
men aldrig öfvergå till ett sårande ord. Såsom 
förman var han, oaktadt den mildhet, som ut- 
gjorde grunddraget i hans karakter, allvarlig i 
befäl och noggrann i fordran af pligters upp- 
fyllande, men Öfverseende vid svaghetens ofri- 
villiga misstag. Kallad att leda allmänna ange- 
lägenheter, var han såsom ordförande utmärkt 
genom lugn och oväld, en klar uppfattning och 
en redig framställning af ämnena, samt det slags 
inflytande på de rådplägande som icke upprör 
men lugnar sinnena. Med en sann och fin känsla 
af snillets och konstens verk, blef han hos sin 
Konung ej mindre en verksam förespråkare för 
vetenskapens och konstens söner, af h vilka många 
i outplånligt minne bevara de förbindelser, de 
till honom äga, än en frikostig enskilt främjare 
af bildningens förädlande yrken. Hans samling 
af konstverk i hufvudstaden , som varit för all- 
mänheten tillgänglig, och den äunu rikare af 
fornminnen på det sköna stiMii^odset Skok/osterj, 
hvilken han så väsendtligen ordnat och förskönat, 
bära derom vittne. Omvårdnad för underhaf- 
vande var ett arf inom hans slägt. Men äfven 
den främmande olyckan lemnade han aldrig ohul- 
pen, och ehuru högt hans minne blifvit offent- 
ligen prisadt, följdes det dock i ännu rikare mått 
af de tysta välsignelserna inom nödens hyddor •^). 
Det är redan antydt, att Grefve Brahe ver- 
kade mindre till följd af de embeten han be- 
klädde, ehuru v ig tiga än dessa omsider blefvo, 
än genom sin plats såsom ett slags medlare mellan 
*) Se Lcfiiadshcknin^ ÖJrer H. E. Grefve 31. Br.ihEj, 
af Beruh. von Beskow, uppläst vid jordfästningf n i 
Riddarhulni>kyrkan dm '2b Sept. 1844. 
