442 
för att mottaga sin Konungs befallningar, och då 
dagens arbeten voro slutade, läste han vanligen, 
långt in [)å nätterna, historiska eller pohtiska 
skrifter för sin Herre, till dess Dennes ögon slötos 
af sömnen, då den vakande vännen obemärkt af- 
lägsnarle sig , för att följande morgonen åter vara 
den förste, som helsade Honom. Under Konun- 
gens sista sjukdom tillbragte Grefve Brahe mer 
än 40 dygn vid sin Herres säng, utan sömn, 
nästan utan föda, utan att vara afklädd. Dåden 
sjuke vaknade ur någon slummer, var Hans första 
fråga vanligen: "Hvar är Grefven?" och denne 
ville ej, att hans Herres blick någon gång skulle 
söka honom förgäfves. Denna ansträngning af 
flera veckors oalbrulen sjukvård, under ständigt 
dämpade själslidanden, — och h varunder han 
förtjenade det honom tillagda ärenamn af trohe- 
tens martyr, — förlärde Grefve Brahes eget lif, 
som efter Konungens död ännu blott tycktes 
uppehållet af omsorgerna för den sorgliga högtid, 
h varmed det älskade stoftet skulle nedsänkas i 
Wasa-grafven. De dagar, då Grefve Brahe satt 
vid sin Konungs lik, framställt till allmänhetens 
åskådande, tycktes han redan tillhöra en annan 
verld , och då han, stödd på Riks-Marskalks- 
slafven, följde sin Välgörare på den sista vandrin- 
gen, såg man, att han i dubbel mening följde 
honom till grafven. Efter detta ögonblick utgjorde 
hvad man kallade Grefve Brahe's lif endast en 
lång (lödssuck, tills han, den 16 September 
(1844) slocknade stilla och utan anletsdragens 
ringaste förändring. 
Hans jordiska lemningar h(dgades åt b vilan 
vid sidan af den Konungs, för h vilken han lefvat, 
och för<les derefter frän Riddarholrnskyrkan till 
slägtgrafven på RytlholiDlm. Vår nuvarantle 
