2 
kanske annars sins emellan fiendllige, med 
glömska af egna tvister, förenade sig emot den 
gemensamma fienden. Vid flera tillfällen in- 
gingo dock ålskillige stammar förbund med Spa- 
niorerna och stridde med dem emot andra in- 
dianstammar med h vilka de kommit i delo. 
De förste Historieskrifvarne voro endast Missio- 
närer eller Prester, och deras meddelanden rörde 
liufvudsakligen de framsteg som gjordes i religion 
och civilisation. Dessa meddelanden afsändes I ill 
moderlandet och hafva, med få undantag, ej blif- 
vit ofientliggjorde. De innehöllo vanligen endast 
strödda uppgifter om stammarne i ett och annat 
af de distrikter, som ^lissionärerna hade valt till 
fält för sin verksamhet. Då man betraktar tilli- 
ka, att de öfrige underrättelserna bestodo i rap- 
porter öfver krigshcindelserna, atlemnade af befäl- 
hafvarne för trupper, hvilka jemt lågo i krig 
med infödingarne; att de måste lita på trovär- 
digheten af deras oliicerares och soldaters ut- 
sagor; att de fmgu jemt flytta från ett ställe till 
ett annat, oroade af desse samma stammar, samt 
att de europeiska krigarne voro okunniga um lan- 
dets geografi och invånarnes språk, hade sina 
blickar mest fäslade på upptäckten af ädla me- 
taller, samt nästan ständigt måste länka pa egen 
säkerhet, försvar och lifnärim^, så återstod för 
dem ganska ringa tillfälle till historiska under- 
sökningar rörande deias fienders genealogi och 
slägl förvandlskap. Under sådana omständigheter 
är det ej underligt, om många misstag och många 
olika omdömen uppstått, och att underrättelserna 
äro stridande mol h varandra. !Xämde oj saker, 
förenade med oafbrutet foitfarande, hätska, till 
fullständigt utrotande ledande krig, hvilka fort- 
sattes ända till 1832, hafva till stor skada for 
